36 ØRJAN OLSEN. M.-N. Kl. 



Meisenheimer (1909) gjør opmerksom paa korrelationen mellem generations- 

 organernes tiltagen i størrelse og det til deres forfoining staaende omfang 

 af kropshulen. Jo større plads de har til raadighed, des mere vokser de. 

 De enkelte dele af det hele kjønsapparat har meget stor evne til selv- 

 differentiation. 



Det er saaledes meget sandsynligt, at pars sexualis hos hunner under 

 gunstige omstændigheder kan udvikle sig videre henimod maskulin type, 

 eller med andre ord, at feminin pseudohermafroditisme under visse forhold 

 kan udvikle sig sekundært. Saadanne gunstige livsbetingelser indtræder 

 f. eks. efter sygdomme med paafølgende reduktion i ovariet eller efter 

 kastration, hvorved ovariets hemmende indflydelse paa pars sexualis op- 

 hæves. Man maa antage, at pars sexualis ligesom alle andre organer i 

 høiere alder taber denne evne til videre udvikling, ellers maatte hanlige 

 karakterer altid optræde efter klimakteriet. 



De ovenfor beskrevne arrhenoide hunner og enkelte andres iagttagelser 

 (Brandt 1889 a, Tichomirow 1889) berettiger til den antagelse, at arrhe- 

 noidie som regel skyldes feminin pseudohermafroditisme. — 

 Men dertil kan den, som ovenfor omtalt, også a kunstig frem- 

 kaldes hos hunnen ved kastration. Vi ved ogsaa, at de maskuline 

 sekundære kjenskarakterer vedligeholdes eller kan bringes til at udvikle 

 sig ved transplantation af testikelstykker eller injektion ef »testikelextrakt«, 

 samt at de reduceres ved total kastration (hvor ogsaa bitestiklen fjernes). 

 Det er en kjendsgjerning, at sekretet af testiklerne kan fremkalde 

 arrhenoidie. — I alle tilfælde anlægges arrhenoidien paa samme maade 

 og kan blive meget fuldstændig. Der synes altsaa at være ukjendte aar- 

 sager, der i lige hei grad som testiklerne betinger de maskuline sekundære 

 kjønskarakterers udvikling, — hos feminine pseudohermafroditer og kastre- 

 rede hunner er jo ingen testikler tilstede, og arrhenoidiens optræden i disse 

 tilfælde forklares ikke ved læren om kjønskjertlernes indre sekretion. 

 Hvilke aarsager luianlediger saa arrhenoidie hos feminine pseudoherma- 

 froditer og kastrerede hunner? En tilfredsstillende forklaring for dette er 

 endnu ikke givet. 



Brandt (o. fl.) antager, at arrhenoidie kan optræde som følge af en 

 selvstændig variabilitet af ydre karakterer. Hvis dette er tilfælde, da er 

 det besynderligt, at anlægget af de hanlige karakterer altid sker efter be- 

 stemte regler og omfatter ikke alene de ydre sekundæie, men ogsaa de 

 psykiske kjenskarakterer. Paafaldende er det ogsaa, at r.rrhenoidien i alle 

 nøiere undersøgte tilfælde har vist sig at staa i forbindelse med mere eller 

 mindre udprægede abnormiteter i generationsorganerne. 



