I9I2. No. 21. OM ARRHENOIDIE OG THELYIDIE. 39 



10) Kastration medfører ifølge Foges (1902) ingen reduktion af de sekun- 

 dære hanlige kjønskarakterer, naar en rest, selv om den er meget 

 liden, er blevet staaende tilbage i forbindelse med vas deferens. Ferst 

 naar denne rest blev helt fjernet, kom kastrationens virkninger tilsyne. 

 Hanau (1896) gjorde samme iagttagelse. Rörig, som havde et meget 

 stort materiale til raadighed, fandt, at kastrationens virkning paa hjor- 

 tenes gevir udeblev, hvis kun selve testiklen fjernedes, men epididymis 

 blev ladt tilbage. Han siger herom (1899 pag. 429): »Es ist durch eine 

 Reihe von Thatsachen erwiesen, dass die » Kastration ^< männlicher 

 Cerviden eine Operation ist, die keineswegs lediglich in der Hinweg- 

 nahme der Testes besteht, dass sie vielmehr in diesem Falle nur eine 

 partielle Kastration seine würde. Soll eine totale Kastration statt- 

 finden, dann hat sie sich nicht auf die Entfernung der Testes zu 

 beschränken, dann muss sie sich ausdehnen auch auf die Epidid3-mides 

 und einen Theil der Vasa deferentia. In ihren Wirkungen zeigen sich 

 diese beiden Kastrationsformen, die partielle und die totale, sehr ver- 

 schieden.« 



De ovenfor anførte kjendsgjerninger taler saa sterkt til fordel for 

 pars sexualis som det organ, der ved sin indre sekretion dirigerer de 

 maskuline kjenskarakterers udvikling, at det synes mig berettiget at antage, 

 at saa er tilfælde. 



Naar man fastholder den hidtil gjængse anskuelse, at den funktio- 

 nerende kjønskjertel hemmer udviklingen af de heterologe kjønskarakterer, 

 og at der altsaa bestaar et konkurrenceforhold mellem ovariet og pars 

 sexualis, saa vil arrhenoidie, hermafroditisme og de ved kastration af hunner 

 optrædende fænomener paa følgende maade kunne forklares i overens- 

 stemmelse med de ved transplantation og injektion af kjønskjertler vundne 

 resultater : 



De fra naturens haand foreliggende tilfælde af arrhenoidie skyldes som 

 regel feminin pseudohermafroditisme, i sjeldne tilfælde ægte hermafroditisme; 

 men ogsaa i de sidste tilfælde er pars sexualis (i forbindelse med ovariet) 

 den faktor, som i det væsentlige bestemmer udviklingsgraden af arrhenoidie. 

 Hvis pseudohermafroditismen er meget udpræget, naar ovariet i mange 

 tilfælde slet ikke til funktionsdygtighed, og arrhenoidien optræder allerede 

 fra ungdommen af. Ellers kan ovariet funktionere og ved sin indre sekretion 

 til en vis grad ophæve virkningerne af pars sexualis's nærvær, — en 

 svag grad af arrhenoidie kan dog herunder vise sig i det ydre. Men ofte 

 svækkes ovariet i den grad af pars sexualis's tilstedeværelse, at det som 

 det mest ømfindtlige organ ligger under i kampen og lidt efter lidt redu- 

 ceres, hvorved pars sexualis kommer til at dominere og arrhenoidien træ- 



