40 ØRJAN OLSEN. M.-N. Kl. 



der sterkere frem. En tilfældig forbigaaende svækkelse af ovariet kan vise 

 sig i det ydre som »forbigaaende arrhenoidie« (Brandt). I hoiere alder 

 svækkes kjenskjertlernes (ligesom alle andre organers) levedygtighed og 

 evne til regeneration, men som bekjendt vedbliver de hanlige kjønskjertler 

 at funktionere, medens ovariet træder ud af funktion. Ved svagere ud- 

 viklede tilfælde af feminin pseudohermafroditisme, — og det er disse, der 

 forekommer hyppigst, — kan ovariet vedblive at funktionere hele den 

 normale funktionstid og holde pars sexualis nede, men naar dets hemmende 

 virkning ved indtrædende alderdomssterilitet (efter klimakteriet) ophæves 

 og pars sexualis's indfl3^delse bliver eneraadende, viser følgerne af dette 

 sig som arrhenoidie i det ydre. De fleste tilfælde af arrhenoidie skyldes, 

 saa vidt man ved, alderdomssterilitet. At arrhenoidie ikke altid, men kun 

 i enkelte tilfælde optræder efter klimakteriet kommer af, at pars sexualis 

 hos normale hunner kun findes som saa ubetydelige rudimenter, at den 

 ikke formaar at fremkalde denne virkning. 



Arrhenoidie ved kastration af hunner i yngre alder kan forklares ved, 

 at pars sexualis, skjønt normalt meget liden, ved et saa voldsomt indgreb, 

 hvorved ovariets indflydelse med én gang totalt ophæves, tiltrods for sin 

 ringe størrelse kommer til at gjøre sin indflydelse gjældende. Det er jo 

 af flere forskere udtrykkelig fremhævet, at kun en meget liden testikelrest 

 (ofte er det tilfeiet, at denne stod i forbindelse med vas deferens) er til- 

 strækkelig til at vedligeholde de maskuline kjønskarakterer efter kastration 

 af hanner. Flere forfattere har ogsaa, som ovenfor omtalt, bevist, at pars 

 sexualis er et meget levedygtigt organ, som, naar gunstige livsbetingelser 

 indtræfter, gjerne pleier at vokse ud og hypertrofiere. Mange af de ovenfor 

 omtalte abnormale tetraonider synes at vise det samme. Det tør da ansees 

 som meget sandsynlig, at en saadan tilvekst af pars sexualis efter kastra- 

 tionen som oftest finder sted, hvorved dens indflydelse vil forsterkes. Ved 

 kastration af fugle forbliver pars sexualis paa høire side helt uberørt, og 

 den venstre kan heller ikke helt fjernes sammen med ovariet paa grund 

 af dens intime forbindelse med binyren, som ikke kan fjernes eller sættes 

 ud af funktion, uden at dyret dør. Naar kastration af kvinder har ført til 

 forskjellige resultater, saa beror dette sands3'nligvis paa, at man i nogle 

 tilfælde har fjernet pars sexualis sammen med ovarierne, i andre tilfælde 

 ikke. 



Under kastrationsfænomener bliver ogsaa at regne de tilfælde, i hvilke 

 normale yngre hunner bliver arrhenoide efter s^^gdom med paafølgende 

 reduktion i ovariet. Som man ser, vil arrhenoidiens optræden saavel ved 

 hermafroditisme som ved kastration og transplantation altid sk\-ldes den 



