6 HENRIK HESSELMAN 
Till någon djupare förståelse av skogens liv ledde dock varken ento- 
mologien eller trädpatologien. De sysslade mera med de sjukliga, ab- 
norma tillstånden i skogen i stället för att studera de allmänna villko- 
ren för trädens och skogsbeståndens sunda och normala utveckling. Det 
forskningsarbete, som utfördes, var mera att förlikna vid en läkareve- 
tenskap, som uteslutande eller i främsta rummet studerade sjukdomarna 
och deras natur, men försummade att undersöka den sunda, friska män- 
niskokroppen. Det forskningsarbete, som närmast bör vara ägnat att 
åt skogsvården ge en fast ryggrad, så att man kan säga att »teorien är 
den bästa praktiken», bör främst ha till sitt syftemål att studera lagarna 
för skogens normala liv. I detta hänseende är det egentligen trenne 
forskningsriktningar, som synas mig ägnade att ge skogsvården nya im- 
pulser och föra den till det avsedda målet och dessa äro 1) modärn 
ärftlighetslära 2) växtfysiologi såväl enbart som i förening med växt- 
samhälleslära samt slutligen 3) modern marklära. Av dessa är det ärft- 
lighetsläran, som sovrar eller förbättrar trädmaterialet, växtfysiologien, 
som utreder villkoren för trädens sunda och kraftiga växt och i förening 
med växtsamhällesläran lagarna för skogsbeståndens utveckling, samt slut- 
ligen markläran, som utforskar lagarna för markens bildning och dess 
produktionsförmåga. I dessa trenne forskningsgrenar ha vi enligt min 
mening att söka den viktigaste grundvalen för en rationell, d. v. s. på 
naturvetenskaplig bas lagd skogshushållning. Härmed vill jag ingalunda 
underkänna den betydelse, som skogsentomologi och trädpatologi äga. 
För många direkt ekonomiska frågor spela de en stor roll och särskilt 
förtjänar skogsentomologien en bättre ställning än den hos oss kommit 
i åtnjutande av. Men varken den ena eller den andra forskningsrikt- 
ningen kan, som de tre förut nämnda, ge skogshushållningen den fasta 
ryggrad, som den behöver. 
Det är nu ganska länge sedan ärftlighetsforskningens betydelse bör- 
jade uppmärksammas bland ivrarna för skogsvårdens rationella utveck- 
ling. För att nämna ett enda, men tidigt, för oss alla välbekant namn 
på detta område vill jag erinra om ÖRTENBLADS inlägg i hithörande 
frågor i slutet av förra århundradet. ÖRTENBLAD stödde sina uttalanden 
såväl på allmänna teoretiska resonnemang som på direkta observationer 
och försök i naturen och hans inlägg ha utan tvivel haft stor betydelse 
för frågans vidare utveckling i vårt land. Det är huvudsakligen efter 
tvenne linjer, som ärftlighetsforskningen hittills arbetat med skogsbiolo- 
giska frågor. Man har dels studerat de s. k. klimatiska raserna, dels 
ock de enskilda individerna i ett bestånd med hänsyn till ärftligheten 
av vissa, i skogligt avseende viktiga egenskaper. Redan i slutet av 
förra århundradet fästes forskningens uppmärksamhet vid de s. k. 
