NATURFORSKNINGEN O. DE SKOGSBIOLOGISKA PROBLEMEN 11 
typen. Skogsmannens specialproblem falla sålunda inom marklärans 
mest centrala område. Är det under sådana omständigheter för mycket 
att hoppas på att markläran, framförallt i förening med växtfysiologi 
och växtsamhälleslära, skall kunna kraftigt bidraga till skogshushållningens 
rationella utveckling? 
I det föregående har jag framhållit ärftlighetslära, växtfysiologi i sam- 
band med växtsamhälleslära och marklära såsom de forskningsgrenar, 
vilka synas mig mest skickade att föra skogshushållningen därhän att 
»teorien blir den bästa praktiken». Andra kunna se saken på annat 
sätt och kanske har jag, av bristande kunskaper, underskattat entomo- 
logiens betydelse. Andra forskningsgrenar kunna kanske snart visa sig 
ha en nu oanad betydelse. Vad som karaktäriserar och för framtiden 
kommer att utmärka början av det 20:de århundradet blir kanske inte 
i främsta rummet världskriget, utan naturforskningens snabba utveck- 
ling. Den moderna ärftlighetsläran, kolloidkemien, radiologien, som på 
vissa områden skapat om vår föreställning om materien, och den unga, 
trevande markläran äro barn av vårt århundrade. Vem vet vad en så- 
dan utveckling härnäst kan bringa allas vårt gemensamma mål, skogs- 
hushållningens utveckling till en rationell vetenskap. 
Men innan jag slutar, vill jag vända mig mot en anmärkning, som jag 
tror många av er vill rikta till mig: Allt det där låter nog bra, med ti- 
den kunna vi vänta en del lärda och intressanta utredningar, men hur 
ska vi omsätta resultaten i praktiken? I teorien är det nog bra, men i 
praktiken duger det ej. Vi få nog som alltid lita på vårt öga och vårt 
sunda omdöme. — Jag ger er rätt, naturen är allt för växlande, varje skog, 
varje bestånd har sin karaktär och fordrar sin behandling. Vetenska- 
pen kan ej ge något recept, hur man i varje särskilt fall skall handla. 
Men ni ha dock djupare sett orätt. Jag menar att det skogsmannaöga 
bör se skarpare och det omdöme bör vara klarare, som något fått blicka 
in i de lagar, som bestämma skogens utveckling. Vetenskapen ensam 
kan ej skapa en skogsman, men den utvecklar hans teknik och fördju- 
par hans omdöme. 
