OM UPPSKATTNING AV HÖJDTILLVÄXTEN AFSTAENDE TRADEI2S 
lertid får man naturligtvis ej generalisera 1 detta fall och man kan icke 
vänta sig så gynnsamt resultat under alla förhållanden. 
Det gäller då att undersöka vilka faktorer, som inverka på resultatet. 
En av de viktigaste bland dessa är givetvis trädens höjd, ty ju högre 
ifrån marken toppskotten sitta, desto vanskligare ställer sig bedöm- 
ningen. I det undersökta materialet överstiger beståndsmedelhöjden obe- 
tydligt (och i ett enda fall) 20 meter, under det att i allmänhet ytorna 
hålla sig vid betydligt lägre siffror. Emellertid se vi, att på en yta, 
som har en medelhöjd av 18,: meter, har bedömningen lyckats synner- 
ligen: väl, och att den yta, som har största medelhöjden, ej uppvisar 
den största skillnaden mellan bedömda och uppmätta värden. Man 
torde kunna påstå, att för de höjdgränser inom vilka norrlandstallen i 
allmänhet håller sig, är icke denna faktor den avgörande. 
Så mycket större vikt måste i stället fästas vid det subjektiva mo- 
ment, som inneslutes i okulärbedömningen, nämligen den personliga 
egenskapen att besitta ett säkert ögonmått. Detta är en sak, som 
måste sägas rätt tydligt framgå av beräkningarna, att den som här be- 
dömt toppskotten verkligen har haft ett säkert öga. Tyvärr kan förf. 
ej själv tillskriva sig äran härav. Den person, som uttörde okulär- 
bedömningarna, var en synnerligen skogsvan västerbottning, tränad genom 
flerårig praktik såsom avmätare under vintrarna och såsom utbytes- 
taxerare under kronostämplingar på somrarna. Det visar sig sålunda, 
att om man har en dylik person att tillgå, och om, såsom i detta fall 
skedde, ögonmåttet, då tillfälle gavs, justerades genom provfällningar av 
stammar, där toppskotten förut blivit bedömda på de stående träden, 
så är det också möjligt att nå goda resultat. 
I båda de avseenden, som här angivits inverka på metodens nog- 
grannhet, råder en betydande skillnad mellan Norrland och det övriga 
Sverige. Dels ha vi söderut att göra med bestånd, som uppvisa åt- 
skilligt större höjder än i Norrland, och dels sakna vi oftast skogs- 
vant folk av samma kvalitet som norrut, där skogsarbetenas större om- 
fattning framdriver en högre specialisering. Men dessutom tillkomma 
även andra synpunkter, som göra en okulär taxering svårare att till- 
lämpa söderut. Bestånden äro tätare, och kronorna äro risiga och av- 
rundade, varför arsskotten äro betydligt svårare att urskilja i en sör- 
ländsk tallskog, vartill kommer, att vid äldre år höjdtillväxten avstannar 
och formförbättring måhända inträder i högre grad än i fråga om norr- 
landstallen. De höga kubikmassor per har, vi söderut ha att räkna 
med, liksom den mera detaljerade skogsvården och andra därmed sam- 
manhängande förhållanden göra det också önskvärt, att noggrannare 
uppskattningsmetoder tillämpas, vilket ju även fått sitt uttryck i indelnings- 
