(1223) NORRLÄNDSKA TALLHEDARNAS FÖRYNGRINGSVILLKOR. 31 
varit fogelfrie för de många ruttnade och till fall hotande träden, ibland vilka 
öfra delen af ett halft stort träd hängde uti ett annat, just öfver vägen.» 
LINNÉS »snövita mossa» är nog ingenting annat än ett yppigt ut- 
vecklat renlavstäcke, och den skog han skildrar, är med all sannolikhet 
en gammal tallhed, där träden hålla på att av ålder störta omkull. 
LINNÉ talar nämligen på ett annat ställe i sin skildring av Dalaresan 
om skogar, »hvilka på jorden voro livita af nyss uppkommen renmossa>, 
av vilket uttryck framgår, att han kallat renlav för mossa. 
Skogarna i övre Dalarna synas sålunda ha gjort ett visst intryck på 
LINNÉ genom sin lavrikedom. Jämför man tallhedarna i övre Dalarna 
med motsvarande skogstyper i övre Norrland, skilja sig de förra från 
de senare genom ett mera yppigt utvecklat lavtäcke. Redan i övre 
delen av Älvdalens socken är lavrikedomen ganska stor, men de yppi- 
gaste och kraftigaste lavmattorna träffar man dock inom Särna och Idre. 
De mest förekommande lavarterna äro Cetraria nivalis, Stereocaulon 
paschale, Cladina rangiferina, silvatica och alpestris. Omkring Särna 
kyrkoby ser man här och där mattor av de förstnämnda arterna i tall- 
hedarna. De täcka marken fullständigt och tallplantor saknas vanligen. 
De kunna bilda med hänsyn till skogsproduktionen alldeles sterila fläckar. 
Sin yppigaste utveckling når emellertid lavtäcket inom de delar av Idre 
kapellag, som ligga närmare norska gränsen. Under en exkursion i sep- 
tember 1911, som jag företog i sällskap med jägmästare GUNNAR ES- 
SÉEN som sakkunnig vägvisare, besöktes trakterna utmed Storån och 
Grövelån. Utmed Grövelån klädas rullstensåsarna av ganska vackra tall- 
hedar med ett rikt utvecklat lavtäcke. Unga tallplantor äro rätt vanliga, 
och i lagom stora luckor visa de en tillfredsställande tillväxt. Fläckvis bildas 
emellertid lavmattan av Cladina alpestris, den frodigaste och mest storvuxna 
av våra nordiska Cladina-former. I de yppiga mattor, som bildas av denna 
art, saknas i dessa trakter i regel tallplantor. Utmed Rångbäcken erhålla 
dylika mattor av Cladina alpestris en mycket vidsträckt utbredning. 
Moränkullarna äro helt och hållet överdragna med en yppig, svällande 
renlavsmatta, nästan uteslutande bildad av mer än decimeterhöga exem- 
plar av Cladina alpestris. Ris, såsom ljung och i mindre grad blåbär, 
lingon och odon, förekomma endast i mera spridda, magra och såsom det 
tyckes av lavarna undertryckta exemplar. Den yppiga renlavsmattan breder 
ut sig över stenar och på marken liggande lågor och omhöljer dessa med en 
päls, alldeles som vitmossorna i en myr pläga växa över kullfallna träd- 
stammar (se fig. 1.) Endast på större block, som höja sig över mar- 
ken, förekommer Cladina silvatica; i lavmattan träffas här och där små 
tuvor av Dicranum robustum. Tallen bildar ett glest, magert, föga växt- 
kraftigt bestånd med mycket sparsamt inblandad björk (Betula odorata 
