32 HENRIK HESSELMAN. (1224) 
och werrucosa) i låga exemplar. På moränkullarnas sydsida är skogen 
något bättre sluten än på deras nordsida. På sydsidan förekommer då 
Cladina silvatica tillsammans med Cladina rangiferina, som på nordsidan 
blir ensam rådande. Oaktat skogen är mycket gles, saknas inom 
stora områden alla tallplantor, såväl växtliga som oväxtliga; 
lavtäcket har! tydligen: nått en sådan yppighet, attidet omoj- 
liggör tallfrönas groning. 
Sker icke någon förändring i denna markbetäckning, antingen genom 
brand eller på något annat sätt, måste denna skog förr eller senare övergå 
till ett trädlöst växtsamhälle. 
Enligt de upplysningar, som jag erhöll av jägmästare G. ESSÉEN, ha 
flera hektar av Gröveldalens kronopark ett dylikt utseende. Men även 
annorstädes inom övre Dalarna äro liknande tallhedar iakttagna. Enligt 
muntliga upplysningar av överjägmästare AXEL SYLVÉN finnas dylika 
lavmarker söder om Starbosjön invid norska gränsen och i Härjedalen 
lära de icke heller saknas. 
Vissa av övre Dalarnas tallhedar! erinra sålunda på ett påfallande sätt 
om de tallskogar i Finland, som beskrivits av A. G. BLOMQUIST (1881) 
och BERNH. ERICSSON (1892), enligt vilkas iakttagelser renlaven på många 
ställen utgör ett väsentligt hinder för tallplantornas utveckling. Särskilt 
lär detta vara fallet i Enontekis, där enligt iakttagelser Cladina alpestris 
synes förekomma särdeles ymnigt. 
I övre Dalarna och sannolikt även inom angränsande delar av 
Härjedalen, kan renlaven sålunda nå en yppighet, som utgör 
ett väsentligt hinder för föryngringen. Orsakerna härtill äro tyd- 
ligen att söka i för lavarna särdeles gynnsamma utvecklingsbetingelser. 
Flera orsaker äro säkerligen härvid samverkande. 
Övre Dalarna, översta delarna av Norrbotten liksom också trakterna 
kring Enontekis i Finland ha ett ganska utpräglat kontinentalt klimat. 
Ett dylikt klimat synes gynna lavarnas utveckling. Enligt HULT (1887, 
s. 216) utmärka sig de närmare havet belägna delarna av de sydskan- 
dinaviska tjällen därav, att vegetationen huvudsakligen utgöres av ris, 
medan renlaven träder mera i bakgrunden. I de inre, mera kontinentala 
delarna däremot får renlaven så stor betydelse, att den kan kläda fjällen 
1 I detta samband är ett meddelande av förvaltare PAULSRUD i Idre av ett visst intresse, 
då det antyder, att även på den norska sidan renlaven når en ovanlig yppighet. Från Röros 
och trakten däromkring försiggår nämligen enligt dennes utsago en livlig och lönande ex- 
port av renlav till Tyskland och Frankrike. Den användes för framställning av begrav- 
ningskransar för firandet av alla själars dag (»Allerseelen» eller »féte des morts») i början 
av november. Som bekant brukar åtminstone i Sverige endast Cladina alpestris användas 
för kransframställning. I Frankrike och Tyskland färgas den på olika sätt. OSTENFELD 
(1902) talar även om en stor lavrikedom i dessa trakter av Norge. 
