48 HENRIK HESSELMAN. (1240) 
Av de meddelade siffrorna framgår med all önskvärd tydlighet, huru 
mycket tunnare humustäcket är på de mera öppna fälten än under de 
ensamstående träden eller i de mera slutna bestånden. Härtill kommer, 
att humustäcket torkar ut mycket mera på kalfälten än inuti bestånden 
(se HESSELMAN 1910). 
I samband med den olika humusmängden står den olika tillgången 
på kväve. Nedanstående uppgifter äro ägnade att belysa denna sak. 
Kvävetillgång i olika delar av en tallhed. 
Fagerheden. Östra Jörnsmarken. 
Humusens Kvävemängd Humusens Kvävemängd 
kvävehalt per kvm. kvävehalt pPerikvim. 
Zz gr Zz gr 
[ESA or res rei = treSASAS 1,0 70,8 1,8 58,0 
Uuder tall med föryngring 1,6 40,4 — — 
Underuppväxande ungtall Ir 26,4 2 EE 
Under en multnande tull — - I;4 2747 
186 [AE (RES SSR 1,7 l 26,4 2,0 26.6 
» SNES SA FOO reg SER Rad 2,0 43,3 
De erhållna värdena visa en rätt god inre överensstämmelse. De öppna 
fälten vid Fagerheden visa i det närmaste samma kvävetillgång som på 
Östra Jörnsmarken. Det ena provet har dock en förvånande hög kvävehalt 
och förhåller sig också i andra hänseenden något egendomligt, varför 
man möjligen har att göra med en mera tillfällig avvikelse. i 
Den betydelse, som olikheterna i kvävetillgången ha för skogens ut- 
veckling, beror emellertid icke så mycket på de absoluta kvävebeloppen, 
som fastmer på den hastighet och det sätt, varpå detta kväve kan bliva 
tillgängligt för de högre växterna. Denna sak har jag studerat efter olika 
metoder, som i huvudsak gett samma resultat. 
Humuskvävets vattenlöslighet. 
I tab. 4 redogöres för de kvävekvantiteter, som man med destillerat 
vatten kan lösa ut ur humusproven. Metoden lämnar ingen djupare in- 
blick i humusslagens olika kemiska natur, lika litet som i beskaffenheten 
av de ämnen, som på detta sätt utlösas. Ej heller kan man medels denna 
metod bestämma kvantiteten av ett så viktigt växtnäringsämne som am- 
moniak; det absorberas så starkt av marken, att det ej löses av en- 
bart rent vatten. Enligt VALMARI (1912) kan man emellertid genom 
att som extraktionsmedel använda svagt klornatriumhaltiga lösningar 
(0o,,—0,; n NaCl) ur torv och humus lösa såväl ammoniaken som de 
assimilerbara organiska kväveföreningarna. En liknande metod hade 
tydligen varit att föredraga, men då den använda extraktionsmetoden 
trots sina brister dock lämnar en viss inblick i de olikheter, som finnas 
