(1245) NORRLÄNDSKA TALLHEDARNAS FÖRYNGRINGSVILLKOR. 53 
De här refererade undersökningarna visa sålunda, att någon nitrifikation 
ej förekommer i tallhedarnas humustäcke under normala förhållanden. 
Med den erfarenhet, som vi förut vunnit angående kväveomsättningen i 
våra skogsmarker, var ju detta ej heller att vänta. På olika delar av en 
tallhed har emellertid humustäcket en växlande beskaffenhet. Humus- 
täcket på de öppna fälten har ett i vatten mera svårlösligt kväve än 
humustäcket inuti bestånden. Emellan de olika humusformerna på tall- 
heden förefinnes emellertid ytterligare en mycket viktig skillnad. Vid 
blandning med sand kunna de humusformer mitrifieras, som 
bildas under träden. Hos de humusformer, som bildas ute på 
demoppnartalten, inträder vid en sådan bemandlins endast 
en ytterligt svag nitrifikation. 
Här nedan skall jag söka visa, huru dessa olikheter mellan humus- 
formerna utgöra klaven till en klarare uppfattning av hela tallheds- 
problemet. Försökskulturerna å Fagerheden och kronoparken Ö. Jörns- 
marken jämte en del observationer från omgivningarna av Jörns station 
äro i detta hänseende av ett alldeles särskilt intresse. 
JAR Vi 
Försökskulturer å tallhedar. 
De först utförda undersökningarna, som fingo sin avslutning hösten 
1909 och som huvudsakligen hade omfattat fuktighetsbestämningar i en 
svårföryngrad tallhed, hade, som förut nämnts, lett mig till den tanken, 
att huvudorsaken till tallhedarnas långsamma föryngring vore att söka i 
humustäckets beskaffenhet. På grund härav började jag redan sommaren 
1909 att anlägga kulturförsök för att undersöka, i vad mån man genom 
praktiska åtgärder kunde sätta tallhedarna i mera produktivt skick. Det 
viktigaste, man kunde göra, syntes mig vara att söka tillföra tallheds- 
plantorna en humusjord, vilken innehölle ett lättare tillgängligt kväve 
än det, som funnes i humustäcket ute på de kala, svårföryngrade fälten. 
Stora förråd av organiskt bundet kväve ha vi i våra torvmossar. Skulle 
dessa med ekonomisk fördel kunna användas, hade man ett så gott som 
överallt tillgängligt medel att försätta tallhedarna i ett mera produktivt 
skick. För att pröva detta och samtidigt undersöka, hur man bäst och 
lämpligast skulle kunna anbringa torven på hedarna, anlades försökskul- 
turer dels å det förut närmare undersökta fältet vid Fagerheden, dels 
ock å ett förut omnämnt och beskrivet kalfält å krpk. Östra Jörnsmarken. 
Försökskulturerna vid Fagerheden. 
För försökskulturerna utvaldes ett ganska öppet parti av hedarna vid 
Fagerheden (se fig. 1 i avhandlingen 1910). Inom ett område av 0,6 
