96 J. A. AMILON 
kunna leva och utveckla sig. Man delade träden i skuggfördragande 
och ljusbehövande och mellan dessa grupper insköts särskilt i tysk 
fackvetenskap ytterligare en grupp, omfattande träd som stodo på 
gränsen mellan ljusbehövande och skuggfördragande. Erfarenheten om 
trädens förhållande till ljuset vanns huvudsakligen genom att iakttaga, 
huru de särskilda trädslagen i blandbestånd lyckades uthärda kampen 
med varandra eller huruvida plantor av en eller flera trädarter kunde 
draga sig fram under skärm av en annan, under vilken plantor av andra 
trädslag dukade under. Växte exempelvis tall och gran tillsammans i 
likåldrig blandning och under någorlunda ordinära förhållanden och 
utträngdes tallen så småningom, så antog man, att den behövde mera 
ljus än granen, och förekom exempelvis bok och gran under björk, och 
det visade sig, att granen kunde utvecklas men ej boken, så drog man 
därav den slutsatsen, att granen krävde mindre ljus än boken. På ut- 
gången av trädens konkurrens inverkar emellertid icke endast det större 
eller mindre behovet av ljus utan även en mångfald andra omständig- 
heter, såsom höjdtillväxtens snabbhet, markens sämre eller bättre be- 
skaffenhet för ettdera av de konkurrerande trädslagen, deras olika för- 
måga att i kamp med övriga trädslag och markväxter kunna tillgodo- 
göra sig näringen, klimatets beskaffenhet, som kan gynna ett trädslag 
och missgynna de övriga m. fl. förhållanden. Dukar ett trädslag i 
blandbeståndet under eller kan det icke draga sig fram under lika stark 
överskärmning som andra under i övrigt samma förhållanden, behöver 
detta icke nödvändigtvis vara en följd av större behov av ljus utan kan 
även förorsakas av någon bland ovannämnda omständigheter. 
Den egenskap, som vi benämna »ljusbehovet>», är sålunda icke ute- 
slutande en mätare på trädens behov av ljus för sin utveckling, utan 
innesluter i sig även andra egenskaper av betydelse härför. Att emeller- 
tid ljuset och dess verkningar upptaga huvudparten av denna kollektiv- 
egenskaps innehåll, är ganska säkert och synes bl. a. därav, att under 
senare tider utförda fotometriska undersökningar bestyrka resultaten 
av den tidigare på ovannämnt sätt vunna erfarenheten. Även på andra 
vägar har man kunnat kontrollera denna. Sålunda anses stamantalet, 
trädens förmåga att beskugga marken och kronornas täthet såsom någor- 
lunda goda mätare på trädens egenskaper i förhållande till ljuset och 
dessa lämna ungefärligen samma resultat som de tidigare erfarenheterna. 
I detta sammanhang förtjänar omnämnas att orden »ljusbehövande» 
och »skuggfördragande» säkerligen i ganska väsentlig grad bidragit till 
att grumla och förvirra uppfattningen om skogsträdens förhållande till 
ljuset. Alla träd, liksom för övrigt alla klorofyllförande växter, äro 
ljusbehövande, och det finnes intet enda träd, som, hur skuggfördragande 
