HÖJDTILLVÄXTENS FÖRLOPP OCH LJUSBEHOVET 97 
det än är, helt kan undvara solljuset, varemot nästan alla träd under 
någon tid kunna växa i lätt skugga. Alla träd äro sålunda ljusbehö- 
vande, liksom ock alla äro sknggfördragande. Det senare ordet avser 
egentligen ej heller att angiva trädens förhållande till skuggan såsom 
sådan, utan med detsamma vill man utsäga, att ett träd kan växa under 
en ljustillgång, vilken är så ringa som i ett mer eller mindre skuggigt 
läge. Ordet söker alltså karaktärisera trädens egenskaper med hänsyn 
till ljuset genom att angiva, huru de förhålla sig till skuggan. 
För den mängd ljus, som utan skada kan tillföras eller undandragas 
träden, finnes det tvenne gränser, vilka pläga betecknas såsom trädens 
maximum och minimum. Blir ljustillflödet så starkt att träden taga 
skada därav och icke längre kunna växa, är den förra gränsen uppnådd 
och överskriden. Blir det åter så ringa, att träden utav den anledningen 
icke mäkta fullgöra sina livsfunktioner, är minimimängden för ljusbehovet 
underskriden. Om det yngsta plantstadiet förbises, torde för intet av 
våra skogsträd, med undantag möjligen av idegranen, den i vårt klimat 
åtnjutna ljusmängden någonsin överskrida ljusmaximum. Skadas trä- 
den i särskilt soliga lägen, så förorsakas detta av ljusets värmeverk- 
ningar och vanligen i form av barkbrand. Mäinimigränsen underskrides 
däremot jör alla våra skogsträd Vissa arter upphör att leva redan 
under jämförelsevis riklig tillgång på solljus, under det att andra kunna 
vegetera under mycket knapp sådan, ja, så knapp, att den bäst karak- 
täriseras såsom en mer eller mindre djup skugga. De förra tillhöra de 
ljusbehövande, de senare de skuggfördragande trädslagen. Mininugränsens 
läge är emellertid icke den enda olikheten mellan dessa gruppens förhål- 
lande till ljuset. En annan sådan är tydligen afståndet mellan den punkt, 
som betecknar fullt ljustillflöde, och minimigränsen, som åtminstone i 
vårt klimat är betydligt större för de skuggfördragande än för de ljus- 
behövande träden. Enligt M. Wagners undersökningar synas en annan 
olikhet ligga däri, att de skuggfördragande träden för assimilation kunna 
absorbera solstrålar tillhörande ett bredare band inom spektrum än 
de ljusbehövande. Vidare förtjänar det omnämnas, att LUBIMENKO fun- 
nit, att assimilationen vid lodrätt infallande ljus och vid 35” C. bedri- 
ves mera energiskt av den ljusbehövande lärken och tallen än av den 
skuggfördragande granen och tannen (silvergranen). Ett gram barr av de två 
förstnämnda trädslagen sönderdelar respektive 11,5 och 7,5» samt av de 
två sistnämnda 6,5 och 4,03. kbem. kolsyra. Även i assimilationsytornas 
anordning samt barrens och bladens ställning kan man påvisa olikheter 
mellan de båda grupperna liksom likheter mellan till samma grupp 
hörande arter. 
Tidigt trodde man sig också hava funnit att träd, som med hänsyn 
