100 | J. A. AMILON 
trädande som hos de mest ljusbehövande träden, varmed torde förstås 
björk- och lärkarterna. Ungefärligen samma uppfattning hyses av HEM- 
PEL och WILHELM. Klein räknar den till de ljusbehövande trädslagen 
och HAUCH och ÖPPERMANN anse dess ljusbehov i ungdomen böra jäm- 
ställas med ekens och askens för att vid högre ålder överstiga deras. 
WAHLGREN framhåller, att klibbalens ljusbehov är i hög grad beroende 
av ståndortens beskaffenhet. Å god sådan förmår den särskilt i yngre 
år tåla en viss beskuggning, men å svagare ståndorter skulle dess ljus- 
behov vara större och ungefärligen jämställt med ekens och askens. 
Vid tilltagande ålder skulle den behöva mera ljus än dessa. Även eken 
och asken förmå emellertid i ungdomen tåla en ganska betydande be- 
skuggning och enligt min erfarenhet från skogar i norra och mellersta 
Skåne mera än klibbalen. På kronodomänen Änglalag i Bjäre härad 
har jag sålunda iakttagit, huru såväl ek- som askplantor i stor utsträck- 
ning uppkommit och åtminstone till 8 å 10 års ålder kunnat växa under 
ett jämförelsevis slutet albestånd, i vilket alplantor äldre än omkring 2 
till 3 år icke kunde upptäckas. Från många andra albestånd har jag 
den erfarenheten, att ask- och ekplantor ofta infinna sig, om äldre träd 
förekomma i närheten och jorden icke är sur eller torvartad. I regel 
förmå de fortväxa ganska länge. Däremot inträffar det endast mera 
sällan, att klibbalen i någorlunda slutna bestånd självföryngrar sig genom 
fröplantor. Finnas sådana över 3-års åldern, stå de i regel i luckor 
eller i beståndets kanter. Stubbskott, som synas kunna uthärda ganska 
mycket skugga, förekomma emellertid även i någorlunda slutna bestånd. 
Klibbalen har sålunda vid äldre år större behov av ljus än ek och 
ask och dess plantor synas äga mindre förmåga att fördraga skugga än 
plantorna av sistnämnda tvenne trädslag. 
Våra vanliga ek- och tallarter äro samtliga starkt ljusbehövande. Men 
såväl beträffande de förra som de senare uppvisa de olika arterna något 
skiljaktiga egenskaper med hänsyn till ljuset. För att undvika de svå- 
righeter, som kunna uppstå härigenom vid bedömandet av frågan vilka 
av dessa som behöva mest ljus, vilja vi begränsa oss till stjälkeken och 
den sydligare tallarten och söka utreda förhållandet mellan deras egen- 
skaper med hänsyn till ljuset. 
KLEIN framhåller om stjälkeken, att den ända från ungdomen kräver 
full ljustillförsel. Denna åsikt delas dock icke av flertalet andra för- 
fattare. WAHLGREN exempelvis påpekar utan att särskilja de båda 
arterna, att eken både som ungträd och planta har ganska stor förmåga 
att tåla beskuggning, och att ekplantor, som uppkommit i smärre luckor 
eller i blandbestånd, kunna visa en förvånansvärd seghet i kampen för 
tillvaron. Att eken även kan uthärda ett långvarigt och starkt sidotryck, 
