HÖJDTILLVÄXTENS FÖRLOPP OCH LJUSBEHOVET 101 
kan man ofta få bevis på genom att iakttaga i bokskogen insprängda 
enstaka ekar. Jag har flerstädes i Skånes bokskogar sett dylika ekar, 
vilka varit ungefärligen lika gamla som eller obetydligt äldre än det 
omgivande bokbeståndet och vilka trots detta ofördragsamma träds 
konkurrens och trots att kronorna blivit små och sidotryckta dock ända 
upp till 100-års åldern förmått hävda sin ställning i de härskande stam- 
klasserna och utbilda fullgoda ollon. Nu skulle det ju kunna tänkas, 
att den motsats, som är rådande mellan KLEINS åsikter och de som 
uttalats av WAHLGREN, och i vilka senare jag som synes fullt instämmer, 
skulle kunna förorsakas därav, att det finnes en viss skillnad mellan den 
tyska och den svenska ekens förhållande till ljuset och att denna av- 
speglades i de olika uppfattningarna. Så är dock knappast förhållandet. 
Finnes det någon skillnad, är den ganska obetydlig. I Erzgebirge upp- 
träder eken i sitt förhållande till ljuset ungefärligen som i Skåne. Även 
där har jag haft tillfälle att iakttaga, hurusom ekplantorna förmå uthärda 
ganska mycket skugga. Även HEMPEL och WILHELM, vilkas uttalanden 
avse mellaneuropeiska förhållanden, hysa samma uppfattning som WAHL- 
GREN och beteckna visserligen stjälkeken såsom ett äkta ljusbehövande 
träd, vilket närmast bör jämställas med asken, men stående efter lärk, 
björk och wvanlig tall. 
Att tallen behöver mera ljus än stjälkeken framhålles av flera tyska 
författare, och att dess plantor tåla mindre skugga synes därav, att de 
endast å mycket goda marker under någon längre tid förmå utveckla 
sig och fortväxa i smärre luckor. Man kan sålunda utan någon som 
helst tvekan betrakta den vanliga tallen såsom ett mera ljusbehövande 
träd än stjälkeken. 
Av de fyra trädslagen klibbal, vanlig tall, stjälkek och bergtall är 
sålunda den sistnämnda minst ljusbehövande. Stjälkeken, vars ljusbehov 
för övrigt i det allra närmaste sammanfaller med druvekens, kräver 
mindre ljus än såväl tall som al. Huru dessa två skola grupperas i 
förhållande till varandra är, såsom redan antytts, troligen omöjligt att 
avgöra. De hava mycket olika anspråk på markens beskaffenhet och 
förekomma därför endast sällan i blandning med varandra, varför några 
direkta iakttagelser över deras förhållande till ljuset under sådana om- 
ständigheter icke synas hava gjorts. I den tillgängliga litteraturen har 
jag i varje fall icke funnit några sådana och ej heller några andra, som 
kunnat tjäna såsom tillförlitlig ledning vid frågans avgörande. Med 
ganska stor säkerhet kan man emellertid fastslå, att de med hänsyn till 
ljusbehovet stå varandra mycket nära. 
Av trädslag med ringa ljusbehov upptagas i tabellen tre arter, nämligen 
gran, bok och tann (silvergran, Abies Picea). Av dem anses allmänt tannen 
