104 J. A. AMILON 
växten vid en låg, hos alla föga ljusbehövande vid en hög ålder. Inom 
de bättre bonitetsklasserna tilltager kulminationsåldern på ett fullt regel- 
bundet sätt med avtagande ljusbehov. Inom de sämre klasserna är 
emellertid, såsom framgår av tabellen, regelbundenheten delvis rubbad. 
Även inom dessa kulminerar visserligen höjdtillväxten vid en tidigare 
ålder hos ljusbehövande och vid en senare hos skuggfördragande träd- 
slag, men inom var och en av dessa grupper finnas undantag. Sålunda 
kulminerar å V bonitetsklassen tillväxten vid en senare ålder hos granen 
än hos tannen och boken, ehuru den förra anses vara mer ljusbehövande 
än de senare. Likartat är förhållandet mellan tall och ek, om de för 
trädslagen upptagna lägsta bonitetsklasserna jämföras med varandra. 
Dessa undantag äro dock ingalunda oförklarliga och äro måhända mera 
skenbara än verkliga. De torde i första hand stå i samband med de 
förändringar i trädens förhållande till ljuset som uppstå med försämrad 
ståndort. ; 
De uppgifter, som förut anförts om ljusbehovet, avse förhållandena å 
god eller medelgod jordmån. Å sämre sådan ligger minimigränsen för 
det nödvändiga ljustillfödet högre. En minskning i bördigheten, vilket 
i erfarenhetstabellerna kommer till synes genom en lägre bonitetsklass, 
medför, att denna gräns undergår en förskjutning uppåt, som för vissa 
trädslag är afsevärd, för andra mindre betydande. Även om minimum 
för de förra å god mark legat lägre, alltså dessa träds s. k. skuggför- 
dragande förmåga varit större än de senares, kunna förhållandena å 
sämre mark vara helt omkastade. Då nu ljusbehovet i ganska stor 
utsträckning för att icke säga huvudsakligen bedömes efter minimigrän- 
sen, är det självfallet, att en för bästa ståndort uppgjord skala icke 
gäller för sämsta eller över huvud sämre ståndorter eller klasser. För 
dessa saknas tillräcklig erfarenhet för upprättandet av en dylik och där- 
med även möjligheten till en säker överblick över förhållandet mellan 
trädens egenskaper med hänsyn till ljuset och åldern för höjdtillväxtens 
kulmination. 
En annan omständighet, nämligen bonitetsklassernas ojämförbarhet, 
gör saken ännu mera invecklad. 
Uti de erfarenhetstabeller, som ligga till grund för uppgifterna angå- 
ende tiden för höjdtillväxtens kulmination, hava trädarterna uppdelats 
i olika antal bonitetsklasser. Björken har sålunda endast. två samt 
eken och alen tre, under det att alla övriga trädslag med undantag av 
bergtallen hava fem bonitetsklasser. 
Björkskog kan växa och skogsbruk därmed bedrivas å ungefärligen 
samma «tåndorter som erfordras för granskogsbruk, ja, björken är t. o. m. 
betydligt förnöjsammare än granen såväl med hänsyn till klimatet som 
