108 J. A. AMILON 
ende framstår tillräckligt klart därigenom, att höjdtillväxten även för 
det enskilda trädet kulminerar tidigare hos ljusbehövande än hos 
skuggfördragande arter. Detta har redan påvisats i det föregående 
och synes för övrigt även av HOLMERZ och ÖRTENBLADS undersök- 
ningar »Om Norrbottens skogar» och ÖRTENBLADS utredning »Om . 
skogarne och skogshushållningen i Norrland och Dalarne». I Norrbotten 
angives sålunda tallens höjdtillväxt kulminera vid 20—30, granens först 
vid 40—5350 års ålder. I Västerbottens och Gävleborgs län samt norra 
Dalarna når tallens höjdtillväxt sitt maximum vid omkring 31—40 år. 
För granen inträffar det i samtliga norrländska län med undantag av 
Norrbottens vid 30—-70 års ålder. 
Litteraturförteckning. 
FLURY, PH.: Ertragstafeln fir die Fichte und Buche der Schweiz. Mitteilungen der schwei- 
zerischen Centralanstalt fir das forstliche Versuchswesen. IX Band. Ziirich 1907. 
HaucH, L. och OPPERMANN, A.: Haandbog i Skovbrug. Kobenhavn 1898—1902. 
HEMPEL, G. och WILHELM, K.: Die Bäume und Sträucher des Waldes. 
KIRCHNER, O. v., LoEW, E. och SCHRÖTER, C.: Lebensgeschichte der Blitenplanzen Mit- 
teleuropa. Lief. 1—3. Stuttgart 1904—1905. 
KLEIN, L.: Forstbotanik. Loreys Handbuch der Forstwissenschaft. Band. I. Tiringen 1903. 
MAaASs, ALEX.: Erfarenhetstabeller för tallen. Medd. från Statens Skogsförsöksanstalt. H. 8. 
Stockholm 1911. 
MaYr, H.: Waldbau auf naturgesetzliche Grundlage. Berlin 1909. 
SCHWAPPACH, A.: Ertragstafeln der wichtigeren Holzarten in tabellarischer und graphischer 
Form. Neudann 1912. 
SCHOTTE, GUNNAR: Lärken och dess betydelse för svensk skogshushållning. Medd. fr. 
Statens Skogsförsöksanstalt. H. 13—14. Stockholm 1917. 
WAHLGREN, A.: Skogsskötsel, Stockholm 1914. 
WrisE, W.: Ertragstafeln fär die Kiefer. Berlin 1880. 
