VARIATIONS- OCH KORRELATIONSBERÄKNINGAR 119 
Här kan förtjäna påpekas att korrelationsmetoden, såsom framgår av här 
relaterade förhållanden, kan användas till flera rätt skilda ändamål. TI ett 
fall användes den för fastställandet av styrkan i sambandet mellan två serier 
av värden, mellan vilka rätlinig korrelation föreligger. I detta fall utföres 
beräkningen helst å de enskilda värdena. Den kan emellertid även utföras å 
medeltalsvärden. I så fall måste dock ur den erhållna korrelationsfaktorn med hjälp 
av variationen inom medeltalsgrupperna den enskilda korrelationsfaktorn unge- 
färligen beräknas och sambandets styrka bedömas med hjälp av denna faktor. 
I andra fallet användes den endast som hjälp vid beräknandet av funktio- 
nen mellan två serier. Beräkningen kan då utföras likaväl å de enskilda 
värdena som å medelvärdena. 
Slutligen kan korrelationsfaktorn användas för att konstatera, huruvida funk- 
tionen mellan två serier av värden närmar sig den räta linjen mer eller mindre. 
I så fall måste medeltalsfaktorn beräknas. Varje medeltal måste omfatta så 
många mätningar, att medeltalens avvikelser från genom funktionen bestämda 
värden blir närmast lika med noll. Erhålles under sådana omständigheter 
korrelationsfaktorn 1,0, föreligger rätlinig funktion. Blir korrelationsfaktorn 
mindre är funktionen av mera invecklad typ. 
Huvudsakligen ur den senare synpunkten behandlas problemet av WESTER- 
GAARD (rr), ur de två förra synpunkterna exempelvis av YULE (12) och CHARLIER 
(:) m. fl. 
Som en sammanfattning av det förda resonemanget kan sägas, att den 
föreslagna metoden för studiet av sambandet mellan formkvot och diameter 
är olämplig för föreliggande undersökningar. Vid förslagets framställande har 
PETRINI ej tagit skyldig hänsyn till betydelsen av de på olika sätt beräknade 
korrelationsfaktorerna samt området för deras användbarhet. 
Som avslutning på denna granskning skulle jag vilja nämna några ord om 
PETRINIS beräkning av medelfel och medelvariation. Redan vid behandlingen 
av »terminologien» påpekades, att mot hans definitioner av begreppen intet 
finnes att invända. Det är först hans sätt att praktiskt beräkna och använda 
sig av desamma, som jag ej kan godkänna. Ej heller anser jag hans metod 
att fastställa det systematiska felet vara fullt korrekt. 
Till en början ber jag få lämna några citat, som beröra dessa förhållan- 
den. Å sidan 606 (242) yttrar författaren ifråga om de fel, som uppkomma 
vid bedömningen av formklass ur formpunkt. »Variationsfördelningen av felen 
är sålunda sned, så att de positiva och de negativa felen ej jämnt taga ut 
varandra. Bedömningen lider med andra ord av ett genomgående eller syste- 
matiskt fel. — — — Beräkna vi medelfelet, vari även det systematiska felet 
ingår, erhålles värdet + 5,4 E, där emellertid tecknet + har mindre varia- 
tionsområde än tecknet —>». 
PETRINI talar här om »sned variationsfördelning av felen». Aven om vi 
bortse från den något ohanterliga formuleringen, borde uttrycket »sned för- 
delning» sparas för verkligt assymetriska serier. För sådana föreligger verkli- 
gen en i förhållande till medelvärdet sned variantfördelning. 
I förevarande fall är emellertid förhållandet ett annat. Vi ha nämligen 
att göra med en serie mätningsresultat, samtliga behäftade med ett förmo- 
