KOPENING OCMmM TORRDESPIELATION LAT 
upptages på dalsidan och den torra veden i varmgången snart ut vid 
densamma. Sedan drages elden in i milan genom att tilltäppa milan 
vid dalsidan och öppna en fotrymning på baksidan, varefter den öv- 
riga kolningen av de båda s. k. stötarna samt baksidan av milan äger 
rum på vanligt sätt. Den Molinderska milan liknar värmlandsmilan, 
men varmgången för här från milbottnens högsta punkt till mitten. 
Kolning av liggmilor, som ingöras på lutande botten, och som hava 
antingen fasta skärmar för gavlarna (s. k. balkro) för att uppehålla 
stybbet eller såsom numera synes vara mera vanligt, inåt lutande gav- 
lar utan balkro men med hyllor Ål 
för att kvarhålla betäckningen 
(Österbymilor), börjar vanligen 
under brynet av milans lägst be- 
lägna fot i en där anordnad ho- 
risontal tändtrumma eller vid 
själva foten på Österbymilan. 
Lufttilloppet sker vid milans bak- 
vägg, avlopp för milröken på 
milans tak, fortskridande från 
foten uppåt. Liggmilan anses 
Fig. 9. Ribbmila, färdigrest, 
mest lämplig för gröfre ved. Den 
kolas lätt men är naturligt mera besvärlig än resmilan att uppsätta. 
Ribbmilan (fig. 9—10) anordnas vanligen såsom en östgötamila. Rib- 
ben reses dock ej direkt på marken, utan anordnas som underlag för 
densamma en rost eller s. k. bro, vilken består av radiellt på milbottnen 
utlagda ribbor med tvärs över desamma lagda bakar. Ribbmilan risas 
ej utan stybbet hålles kvar av koncentriskt anordnade hyllor. 
Särdeles viktigt vid all milkolning är att betäckningen på den kolade 
delen omsorgsfullt tillklubbas, vilket underlättas genom den betydliga 
krympning som uppkommer vid kolningen. Genom en ökad täthet i 
betäckningen ökas gastrycket under densamma, så att milgaserna där- 
städes bliva stillastående. 
Kolningen varar 14—20 dagar. Efter dess avslutning kallsläckes 
milan genom stybbets tillklubbning och påösning av sand och vatten 
eller den rives efter hand, sedan den något kallnat. 
Då genom vindens olika tryck på stöt- och läsidan och vedens olika 
beskaffenhet kolningszonen har benägenhet att antaga en oregelbun- 
den form, och därtill på ett ställe genom för svagt drag kolningen 
lätt bliver ofullständig (bränder), på ett annat ställe genom för starkt 
drag kolen uppbrännas (frät i milan), måste kolaren genom milspet- 
tet noga följa kolningens förlopp, så att han i tid motverkar dessa 
I1. Skogsvårdsföreningens tidskrift 1919. Serien A. 
