192 GUSTAF SS: EJUNGDAEL 
bunden, men är knappast märkbar på en vanlig kompass. I Stockholm 
uppgår den till ungefär 12 bågminuter under sommarmånaderna, till 
ungefär 3 a 4 bågminuter under vintermånaderna. Nordändan av en 
magnetnål uppnår sin största avvikelse åt ost vid 7 å 8-tiden på mor- 
gonen, sin största avvikelse åt väst vid 2-tiden på eftermiddagen. 
Av större betydelse än denna dagliga variation är den ständiga och 
under långa tidrymder försiggående förändring, som kallas missvisnin- 
gens sekulära variation. Därmed förstås den ändring, som årsmediet 
undergår från år till år. I mellersta (södra) Sverige är denna ändring 
UT 
S 
DECAEACETE7TEEELEEBAT 
EH202ACA0OCACEAEAEHE 
1 AES (IR (2 (ER 0 (I ÅS SE TR SR LA 
för närvarande ungefär 10 bågminuter, d. v. s. den västliga missvisnin- 
gen minskas för varje år med 10 bågminuter. Denna ändring är olika 
på olika tider, och är under vissa tidsperioder västlig, under andra 
ostlig. 
Den längsta, någorlunda fullständiga serien observationer av missvis- 
ningen föreligger från Paris. Av fig. I framgår, huru i Paris missvis- 
ningen, som i slutet av 1500-talet var ungefär 8” ostlig, omkring år 
1600 var o” och därefter blev västlig. Ungefär år 1810 uppnådde miss- 
visningen i Paris sitt största västliga värde med 22,3;” och har sedan 
anyo minskat. 
Den äldsta kända bestämningen av missvisningen i Stockholm är från 
ar 1718, .då, missvisningen, var. 5,6” västlig. Från ar 1703 föreligga 
tämligen regelbundna öbservatignern Denna observationsserie finnes 
grafiskt EGON an 
! Kurvan är sammanställd efter Carlheim-Gyllensköld, Mémoire sur le Magnétisme ter- 
restre, mellan åren 1761 och 1892. Under denna tid utfördes observationerna på Stock- 
holms observatorium. Under åren 1914—1919 äro observationerna med registreringsinstru- 
ment utförda av förf. på Skeppsholmen i Stockholm. 
