OM KOMPASSENS MISSVISNING 195 
De oregelbundna förändringarna bestå i ständiga, ofta små svängnin- 
gar hos magnetnålen, och vilka stundom kunna växa till »magnetisk 
storm». Vid sådana tillfällen kan magnetnålen svänga över 1?” å i 1/3”. 
Sådana störingar äro särdeles vanliga och kunna med ljusets hastighet 
utbreda sig över hela världsdelar. De stå i samband med solfläckarna. 
Samtidigt iakttagas ofta rörliga norrsken. 
Fig. 3 a och b äro exempel på missvisningens ändringar under »mag- 
netiska stormar», registrerade på Skeppsholmen i Stockholm 1918 dec. 
25 och 1919 jan. 3. Som av kurvorna framgår, kan missvisningen myc- 
ket väl ändra sig mera än ?/, grad inom få tidsminuter. Fig. 3b visar, 
huru magnetnålen efter att hava varit synnerligt lugn plötsligt ändrar 
sin orientering. 
Skall man jämföra bestämningar av missvisningen på olika punkter, 
måste man reducera dem till samma epok, d. v. s. anbringa korrektio- 
ner för de regelbundna och om möjligt även för de oregelbundna för- 
ändringarna, först och främst för den sekulära variationen. Bestämnin- 
garna kunna därigenom jämföras med varandra, liksom om de samti- 
digt utförts på de olika platserna. 
Huru själva observationerna och reduktionerna utföras, kan jag icke 
här ingå på. 
Observationsmaterialet beträffande Sverige utgöres dels av observatio- 
ner, utförda av olika personer och med olika noggrannhet under åren 
1850—1890, dels af bestämningar, utförda av Kungl. nautisk-meteoro- 
logiska byrån (till någon del även av sjökarteverket) under det sista år- 
tiondet, huvudsakligen utmed kusterna och kring Vänern. 
Den geologiska beskaffenheten av ett land spelar en synnerligen stor 
roll för dess jordmagnetiska förhållanden. Icke blott järnmalm utan 
t. o. m. granit, gneiss m. fl. mineral utöva något inflytande på en mag- 
netnål. Sverige är därför synnerligen oregelbundet i magnetiskt avse- 
ende, och det förefintliga observationsmaterialet är icke på långt när till- 
räckligt för konstruerande av tillfredsställande isogonkartor. 
Dessutom kan icke en isogonkarta, som är uppgjord i så liten skala, 
att den lämnar en översikt över ett större område, vara felfri i detalj. 
Många oregelbundenheter äro av så obetydlig utsträckning, att man måste 
lämna dem utan avseende vid konstruktionen av kartan. 
Fig. 4 är en reproduktion av en av nautisk-meteorologiska byrån upp- 
gjord isogonkarta, gällande för tiden 1918 jan. 1. Som av denna synes, 
är missvisningen i Sverige huvudsakligen västlig och varierande mellan 
1” och 10?. Noggrannheten torde vara störst utmed kusterna, där det 
nyaste och fullständigaste observationsmaterialet föreligger. 
