214 IN MEMORIAM 
kort övervinna dem. Säkert är att han fyllde de krav, som den nya 
tjänsten ställde på honom, på utmärkt sätt. Tyvärr började ett hjärt- 
lidande, varav han länge haft känning, att med åren antaga en allt svå- 
rare karaktär. Med beundransvärd seghet brottades han med sjukdo- 
men och fullgjorde sitt arbete med enastående plikttrohet mellan de -: 
allt oftare återkommande anfallen, om än lynnet ej kunde undgå att här- 
vid påverkas. Hos alla som i livstiden stått honom nära efterlämnar han 
minnet av en sällsynt gedigen, viljestark och rakryggad man, som aldrig 
dagtingade om vad som han ansåg såsom rätt och på vars en gång 
vunna vänskap man tryggt kunde lita. Svenska skogsvårdsföreningen 
står till honom i tacksamhetsskuld för ett intresserat arbete i Föreningens 
tjänst dels såsom suppleant i dess styrelse åren 1902—1907 och där- 
efter såsom ordinarie ledamot i styrelsen till och med år 1915, då han 
på egen begäran avgick. A: W—N. 
C: AA. F. GYLLENEROES 
än ARE EET AR 
Det är med djupt vemod undertecknad går att ägna några rader åt 
den käre vännen, som vandrat hädan. De gamla minnena tränga sig 
fram och hota att med tårar skymma blicken. Det är tungt att skriva 
om det som varit och aldrig mera kan bli, om pliktuppfyllt liv som lyk- 
tat, om rik gärning som ändat. 
CARL AXEL FREDRIK GYLLENKROK såg dagens ljus i den vackra 
staden Jönköping den 17 oktober 1849. Han slöt stilla sina ögon den 
i Växiö den 28 april 1919. Mellan dessa båda data är inrymt ett män- 
niskoliv, vars gärning bär vittne om en ständigt okuvlig arbetskraft och 
ett levande ljust arbetsmod. Det heter, att arbetet adlar mannen. Gyl- 
lenkrok var ädling i dubbel bemärkelse. Och han var en riddare utan 
svek och tadel. Han var av gammalt svenskt kärnvirke. Karaktäristiskt 
och träffande skildrar honom en sångare vid ett samkväm i februari 1916 
i Kronobergs läns Naturvetenskapliga förening, där G. var ledamot, sålunda: 
N. N. någon likhet bär 
med vårens vita lilla sippa, 
och Fredrik Gyllenkrok han är 
en rotfast järnek på en klippa.» 
