FREDRIK WACHTMEISTER. 239 
återställd och kunde som konvale- 
scent mottaga de storartade hyllnin- 
gar, som från när och fjärran bragtes 
honom på hans 60-årsdag den 10 febr. 
1915. Han nödgades dock avsäga 
sig en del särskilt krävande uppdrag 
såsom ordförandeskapet i statsutskot- 
tet. Sådana uppdrag, vars fullgörande 
särskilt låg honom om hjärtat, sökte 
han i det längsta behålla såsom 
preecesskapet i konstakademien, ord- 
förandeskapet i styrelsen för Hassel- 
fors aktiebolag samt ordförandeposten 
i Skogsvårdsföreningen. 
Vid Skogsvårdsförenings årsmöte 
1915 i Odéons stora sal tillät honom 
dock ej hans hälsa att närvara. 
FOS DSSOKtS Kan varan Fig. 17. FREDRIK RES 
och återkom med stärkta krafter. Den =” 
som då en dag gjorde honom ett be- 
sök på Tistad fann till sin förvåning, huru som WACHTMEISTER ensam körde 
sin jaktvagn och själv skötte såväl tömmar som grindöppnandet. Vid 
det extra sammanträdet i Rosenbad den 18 dec. 1915 ledde han åter 
Föreningens förhandlingar och deltog i middag och samkväm. 
Vid det stora årsmötet 1916, som hölls tvänne dagar i Rosenbads 
konsertkafé, ledde han Föreningens förhandlingar den första dagen. Och 
detta blev även sista gången. — Den andra dagen blev han förhindrad 
närvara på grund av viktiga gemensamma voteringar i riksdagen. — 
Hösten 1916 for WACHTMEISTER till Rivieran för att få någon lind- 
ring från sina plågor. Han vistades där hela vintern, men återvände i 
juli 1917 till Tistad med ganska bruten hälsa. Under ytterligare ett år 
kunde han tidtals sitta uppe och deltaga i en del överläggningar och 
styrelsesammanträden. 
Hade greve WACHTMEISTERS hälsa ej blivit så hastigt bruten, hade 
hans samlande namn sannolikt kommit att spela en politisk roll även under 
de svåra krisåren. Som belysande detta kan citeras HJALMAR BRAN- 
TINGS avsked till honom i Socialdemokraten, då WACHTMEISTER i oktober 
1916 avsade sig riksdagsmannaskapet: »Hans erfarenhet om världen och 
människorna, hans tydliga läggning att se till realiteter bakom formlerna, 
hans frihet från högdragna fasoner, hans strävan att hellre utjämna än 
skärpa svårigheterna, och icke minst det stora förtroende och den auk- 
