240 IN MEMORIAM. 
toritet han åtnjöt, skulle ha utan hans egen 
strävan kommit mångas blickar att fästas 
på honom. När han nu, blott ett par 
och sextio år gammal, finner sig pliktig 
att helt träda tillbaka, kan man blott böja 
sig för förhållandena, under uppriktigt 
beklagande att i denna vanskliga tid en på 
många sätt så väl avvägd, förfinad person- 
lighet försvinner ur vårt offentliga liv.» — 
Från hösten 1918 var WACHTMEISTER 
helt fjättrad vid sjukbädden i Stockholm. 
Alla greve FREDRIKS vänner kände sig 
givetvis ytterst förstämda över att den 
noble, hjärtegode mannen skulle få lida så 
mycket och sakta förtäras av den svåra 
Fig. 18. FREDR. WACHTMEISTER 1915, sjukdomen. Den som kände honom när- 
efter Uppsala universitets pla- mare vet dock, att han trots de svåra 
VASA RN plågorna var glad att fal leva och ise 
händelsernas utveckling under en av världshistoriens stora epoker. Han 
yttrade då flera gånger att det trots allt var kärt få sträva med »eme- 
dan tidningarna voro så roliga». Särskilt var det de stora omstör- 
tande följderna av världskriget, som började visa sig förra hösten, vilka 
intresserade honom. Även om han av ekonomiska skäl för vårt land 
ej önskade någon tillbakagång för Tyskland, var han dock mest fästad 
vid England och Frankrike och deras kultur. 
Genom nästan årliga resor ägde han en intim kunskap om nämnda 
länder, liksom han över huvud älskade södern, där solen strålar klar 
och hälsobringande och naturens yppighet fängslar ett konstnärligt sinne. 
När våren kom, drogs hans längtan också till sydliga nejder. Betecknande 
var, när han en gång frågade en god vän: »Har Du varit utomlands ofta> 
— »Nej, aldrig» blev svaret. »Då är Du lycklig, ty då vet Du ej hur det 
kännes att längta ut till södern om våren, när man ej får tid att resa.» 
Under sin sjukdom fick WACHTMEISTER rikt tillfälle att ägna sig åt 
litteratur och han läste då också med intresse facktidskrifterna. Jämväl 
under de allra sista månaderna av sitt liv läste han sålunda igenom ny- 
utkomna nummer av Skogsvårdsföreningens tidskrift. 
Sommaren 1919 medgav honom hans hälsotillstånd icke att som van- 
ligt tillbringa å sitt kära Tistad; han var bunden vid sjuksängen i sitt 
hem i Stockholm under ett stilla avtynande. Livslågan flämtade nu allt 
svagare tills han i endast sin avhållna hustrus närvaro och vid full sans 
insomnade i dödens vila på morgonen den 6 september. 
