244 HENRIK CARBONNIER 
kunnat genomföras. Det genombrott, som tillkämpats, har framstått 
som resultatet av träget arbete och egna självständiga undersökningar. 
För oss äro förarbetena därigenom undanstökade men tillämpningen 
återstår. De mera ordnade förhållanden, som en äldre skogskultur för 
med sig, sakna vi emellertid ännu. Detta i förening med alltför stora 
förvaltningar samt oordnade arbetare- och transportförhållanden gör arbets- 
bördan för tung och förorsakar en arbetsdryghet, som lamslår företag- 
samheten och har till följd, att de arbeten, som skulle vara grundläg- 
gande för införande av ordning i skogen, helt enkelt skjutas åt sidan, 
aldrig komma till utförande eller förfuskas. Undersöker man en större 
skogskomplex tillhörande samma förvaltning, skall man i regel finna, att 
de mera välbelägna trakterna göra intryck av att vara underkastade den 
rationella behandling, som följer med en god förvaltning. Tränger man 
däremot djupare in till otillgängligare trakter med dock goda avsättnings- 
förhållanden, överraskas man av att finna något helt annat. Nyss nämndes 
att i våra södra grannländer skogsförvaltningsproblemet vore löst men 
att detta icke kunnat ske utan mycket uppoffrande arbete och stora 
kostnader. Man arbetade numera där under de gynnsamma förhållanden, 
som äro kännetecknande för varje äldre välordnad och stabiliserad affär. 
Dessa kunna i korthet sammanfattas på följande sätt: Lagom avpassade, 
merendels sammanhängande förvaltningsområden, noggranna kartor, skogs- 
kapitalet känt till alla delar, väl avgränsade bestånd, vilka merendels 
befinna sig i normalt skick, full jämvikt i skogsarbetare- och transport- 
förhållandena. I trakter med goda avsättningsförhållanden ligga alla nu 
nämnda faktorer även för oss inom gränsen för det möjliga och upp- 
nåeliga. Det är dock ett egendomligt fenomen att, så snart det är fråga 
om skog, vi ej kunna lära oss inse, att vi i dessa äga en av våra rikaste 
källor till nationellt välstånd. 
Skogsförvaltningen bör icke blott representera den skogliga fackkun- 
skapen utan den måste även kunna taga befattning med andra skogen be- 
rörande frågor. För att nå målet intensiv skogshushållning, är det av synner- 
lig vikt, att förvaltningarna och distrikten få sådan storlek, att göromålen 
ordentligt medhinnas och icke såsom allt för ofta är fallet hava så stor 
utsträckning, att förvaltaren nödgas överlåta till sina medhjälpare, skog- 
vaktarna, att handlägga viktiga göromål, som bort handläggas av för- 
valtaren och skogvaktaren gemensamt. Det kan i detta sammanhang 
aldrig tillräckligt starkt betonas, huru olyckligt det är, att skogsförvaltarna 
såsom ofta sker underlåta att tillräckligt noga lära känna sina skogar 
och låta viktiga beslut rörande åtgärder av grundläggande art vara be- 
roende av en flyktig överblick av situationen. Detta är dock oftast 
den direkta följden av för stora och, vad värre är, spridda förvaltningar 
