FLOTTNINGSFÖRENINGARNAS KREDITFORHÅLLANDEN 275 
Och slutligen en sjunde orsak, som jag försökt att tänka mig in uti: 
det är arbetsmarknadens läge. Jag tror, att vad som kanske nu är det 
väsentliga i flottningsdriften, nämligen att den rör sig med rätt så litet 
anläggningskapital men däremot lägger ned oerhört mycket penningar 
på årliga arbetslöner, att det systemet snart är ohållbart. Frågan är då, 
om man icke snarast möjligt måste gå på den linjen, att man skynd- 
samt iordningställer alla flottleder för att kunna bliva mera oberoende 
av driftpersonal. 
På grund av vad jag här ovan framhållit synes det mig vara önsk- 
värt, att en statens lånefond inrättas för att stödja flottningen, särskilt 
inom det närmaste decenniet. Detta ligger både i skogsägarnas och 
flottningsföreningarnas intresse. 
Man frågar sig då, om det kan vara statsfinansiella skäl, som kunna 
ställa sig hindrande för lånefondens tillkomst. Först och främst vill jag 
då erinra om, att staten inrättat ett 20-tal fonder för näringslivet och 
även, fastän i begränsad mån, för samfärdsmedlen. Men när staten på 
detta sätt ställt sig tillmötesgående t. ex. till det enskilda järnvägsnätets 
utveckling, som i viss mån är ett direkt privatkapitalistiskt företag, och 
därvid icke alltid kan påräkna att få igen sina penningar, vilket tyvärr 
är fallet med hänsyn till åtskilliga enskilda järnvägar, så borde deticke 
möta några större betänkligheter att för sådana samfärdsmedel som 
flottningen avsätta penningar, då man genom den av Konungens befall- 
ningshavande fastställda amorteringsplanen kan med nästan fullständig sä- 
kerhet påräkna, att staten får tillbaka sina lånemedel. Och därtill kom- 
mer en annan omständighet, nämligen att staten verkligen är den största 
trafikanten å flottlederna och sålunda gagnar sig själv genom en dylik 
lånerörelse. Skulle man anse, att det icke vore tillräcklig kontroll över 
flottningsföreningarnas verksamhet, så tillåter jag mig att erinra om, att 
i varje flottningsstyrelse skall finnas en av länsstyrelsen utsedd ledamot 
och likaledes en av samma myndighet utsedd revisor. Staten har där- 
för alla garantier för användningen av dess utlånta penningmedel. 
Så vitt jag kan förstå, tala sålunda alla skäl för uppläggandet av en 
statslånefond. Jag kan knappast se, att detta av de enskilda flottgods- 
ägarna skulle mottagas med någon större misstro under förutsättning, att 
denna lånefonds funktion bleve smidig och ledde till hastiga avgöranden, 
så att det icke bleve lång omgång, som medförde, att det dröjde åratal, 
innan man kunde erhålla penningarna. Det bör därför vara en fond 
med alldeles speciella arbetsmetoder, eventuellt direkt förvaltad i något 
departement. 
Detta är i korthet de synpunkter, som jag tillåtit mig framhålla. Jag 
skulle kunna sammanfatta dem så, att går riksdagen i år med på den 
