310 IN MEMORIAM 
Då gar ett bud kring vinterns land 
om Dödens skörd och tunga hand 
liksom en dyster saga. 
Det blir så mörkt, det skymmer på, 
och vilsna tankar gå och gå 
och famla trött och fråga. 
Nånstans i världen står en bår 
där någon gråter, tår på tår, 
vid sköna minnens smärta. 
Men tyst i stilla vemod står 
i livets glans och solskensvår 
en sorgsen skogisskara. 
Fc 
Sjung, stormvind, sjung, och fyll med dån 
och klagan skogens salar! 
En man är död, en skogens son, 
fast än till oss där fjärran från 
hans ljusa minne talar. 
Kom storm från skog och enslig led, 
tag viddens tunga svårmod med 
och sjung om männers smärta! 
Se, öppnad står en skogsmans grav, 
och skogens folk med vandrarstav 
står runt omkring och viskar: 
»Hav tack för allt, du gav och var 
i livets lek och solskensdar 
och i dess nöd och tunga.» 
HJALMAR LINDÉN. 
KE SS Sr EA mon 
Även om vi i vårt land blivit förskonade från de faror, som över- 
gatt våra medbröder ute i stora världen, ha vi icke kunnat undgå 
att känna en sann och djup smärta, som dock hos mången av oss kanske 
