320 IN MEMORIAM 
styrelse och verkställande ledamot för Göteborgs och Bohus län, har Beer 
jämväl haft stort inflytande på de riktlinjer, efter vilka sällskapets verk- 
samhet senare utformats. Även i sydvästra Sveriges skogsvårdsförbund 
har Beer under ett par år beklätt förtroendeposter och medarbetat i dess 
årsskrift. 
Beers sista stora extraordinära insats till fromma för sitt läns skogs- 
vård nedlades på de efter bred måttstock anlagda nödhjälpsarbeten, som 
med stöd av ett betydande statsanslag sattes igång för att hjälpa fram- 
för allt de bohuslänska stenhuggarna, vilka genom arbetslösheten under 
kristiden bragts i svårt nödläge. Beer, som skall ha varit förste upphovs- 
mannen till idén med dessa arbeten, blev också ledare av desamma. 
Till en början omfattade de endast skogsodlingar, men utsträcktes efter 
hand till att också omfatta diknings- och torvtäktsarbeten samt vägan- 
läggningar. För allt detta stod Beer som högste arbetsledare. Vid sin 
död var han just sysselsatt med att organisera andelstorvströföreningar 
samt föranstalta om byggandet av torvfabriker och lador. 
Även på flera andra sätt var Beer verksam för skogens och skogsbrukets 
bästa. Med stor energi arbetade han sålunda för en praktiskt och bärigt 
ordnad svensk skogsbrandförsäkring. År 1914 stiftade han tillsammans 
med tre andra personer Svenska skogsbrandsförsäkringsbolaget. 
Ett förtjänstfullt och ingalunda obetydligt arbete för allmänhetens upp- 
lysning i skogliga ting och för popularisering av skogsbruket har Beer 
uträttat med sin goda penna, som mången tränad yrkesjournalist kunnat 
avundas honom. Ett journalistiskt kraftprov av första ordningen var det 
så t. ex., när Beer från de svenska skogsmännens resa i Ostpreusen 
sommaren 1910 samtidigt sände både Stockholmstidningen och Göteborgs 
Handels- och Sjöfartstidning långa resebrev, var för sig utomordentligt 
välskrivna och underhållande, men inbördes helt olika trots det gemen- 
samma innehållet. Att här redogöra för Beers hela produktion i tryck, 
de talrika tidningsartiklarna inberäknade, låter sig av utrymmesskäl ej 
göra. Av hans mera anmärkningsvärda skrifter och uppsatser må blott 
nämnas följande: »Skogsvårdskommittéerna», Skogsvårdsföreningens folk- 
skrift n:o 20, 1909; »Ett sydsvenskt skogsbruk», Skogsvårdsföreningens 
folkskrift n:o 23, 1910; »Det nya Sverige — i skog och mark», Det 
nya Sverige, tidskrift för nationella spörsmål, 1913,samt (i förening med 
L. G. SJÖHOLM) »Ungdomens skogsbok, en läsebok om Sveriges skogar 
och deras vård», 1914. 
Under ett flertal år undervisade Beer i sitt läns lantmannaskolor. För 
vikten att taga speciellt skolan och skolarbetet i skogsundervisningens 
tjänst hade han öppen blick och utnyttjade samvetsgrant de möjligheter 
i berörda hänseende, som kungl. brevet av den 28 februari 1908 medgiver. 
