IN MEMORIAM 323 
Bland övriga förtroendeuppdrag, 
som kommo Martin till del må nämnas, 
att han på sin tid var ledamot av 
1896 års skogskommitté, där han 
särskilt lär ha ivrat för tillkomsten 
av skyddskogslagen, ordförande i 
Svenska Sågverksförbundet och i 
Gävle Arbetsgivareförening, fullmäk- 
tig i Svenska Arbetsgivareföreningen 
samt ledamot i Styrelsen för Trävaru- 
Exportföreningen och för Orsa-Härje- 
dalens järnväg. 
Dir. Martin var en rikt begåvad 
man med djup ansvarskänsla för vad 
som var rättvist. En välvillig rätt- 
rådighet, förenad med öppen och klar 
fasthet och grundad på personlig över- 
tygelse, var ett drag i hans karaktär, 
som "präglade hela hans både offentliga och enskilda livsgärning. Eusn 
och sansad förhastade han sig icke i sitt omdöme och beslut. Han över- 
vägde omsorgsfullt och lyssnade uppmärksamt till skäl och motskäl. Hans 
moget överlagda ord vägde därför också så tungt, att det oftast fällde 
utslaget. I skogsvårdsföreningens diskussioner deltog han gärna, och 
hans inlägg därvid rönte alltid den största uppmärksamhet. Även av 
olika tänkande rönte han odelat erkännande, varpå som bevis kan an- 
föras vad Arbetarebladet i Gävle vid hans frånfälle så vackert och riktigt 
skrev, att han var en av dessa gedigna hedersmän, vid vars bår även 
motståndaren blottar sitt huvud. 
Martin var en både hängiven och skicklig botanist och sysslade ända 
från ungdomen till de sista åren med sitt omfångsrika herbarium. Ävenså 
samlade han betydande litteratur på det botaniska området. Jämte 
botaniken utgjorde jakten hans käraste sysselsättning vid sidan av arbetet. 
Han var en friluftsmänniska som få, och ända tills sjukdomen för några 
år sedan lade hinder i vägen gjorde han årligen en jämtlandstur för att 
deltaga i ripjakter. Om en förteckning funnes över alla de älgar han 
under årens lopp nedlagt på Upplands och Gestriklands skogar, skulle 
den säkert vara mycket diger. Till Martins eftermäle som jägare kan 
slutligen fogas, att han var den som sköt den sista vargen i Uppland. 
Det var för mer än 350 år sedan, år 1867, och besten sköts på Ullfors 
bruks skog. 
