Å 
SKOGSPOLITISKA INLÄGG 
VÅR SKOGSAVDIKNINGSPOLITIK. 
Några ord med anledning av överjägmästare U. Wallmos föredrag 
den 15 mars 1918.! 
Först i dagarna har jag haft tillfälle att genomläsa överjägmästare WALLMOS 
föredrag vid skogsvårdsföreningens sammanträde den 15 mars detta år. 
För åtskilliga år sedan hörde jag en föreläsning av professor CONWENTZ 
om naturskydd, speciellt skydd för sällsynta växter. Han berättade bland 
annat, att Betula nana nu ej finnes i Tyskland på mer än ett enda ställe — 
en myr i Hannover — och manade oss på det livligaste att söka undvika 
att samma öde träffade den även här 1 Sverige. 
Det må förlåtas mig om jag som norrlänning fann denna varning mera 
lustig än nödvändig, och jag må tillstå, att jag greps av samma känsla vid 
genomläsandet av herr W:s föredrag. 
C:a 7 miljoner hektar sankmarker finnas 1 Norrland och Dalarna, som 
kunna omföras till skogbärande mark. Dessutom finnas stora arealer myr 
ovan skogsgränsen. 
Våra bolag hava utdikat c:a 50,000 hektar myr och försumpade marker. 
Därtill har åtgått fullt ut 1,200 mil diken. Men torrläggningen är ingalunda 
fullständig. Jag har insett att bortåt 600 mil diken ännu behövas. 50,000 
hektar äro !/,,, av 7 miljoner hektar. Man skulle sålunda behöva dika 
1,800 mil om året för att inom 140 år få bukt på sankmarkerna i Norrland 
och Dalarna. Men där forde ha dikats på sin höjd 200 mil om året de 
sista tjugu åren, en medelsiffra, som dock på senare åren utan tvivel över- 
skridits. Med den takten behöva vi 12 å 1300 år "för att få slutdikat. 
Under dessa förhållanden synes det mig som om herr W:s varning kom väl 
tidigt. Jag tror att han utan all risk kunde ha dröjt ett par hundra år. Det 
synes mig t. o. m. sannolikt, att frågan år 2118 ej blir av vidare aktuell 
betydelse. 
Tacitus beskriver Tyskland som uppfyllt av moras och sumpmarker. Till 
allra största delen äro nu dessa förvandlade till åkrar, ängar och skogsmar- 
ker. Huruvida nederbörden och vattenståndet i älvarna minskats eller ökats 
sedan Tacitu tid, därom vet jag intet och kanske ingen annan heller, men 
alla veta vi, att Tyskland får tillräcklig nederbörd samt att dess floder ej 
uttorkat. Detta praktiska exempel i största skala verkar åtminstone på mig 
vida mer imponerande än herr W:s teoretiska funderingar. 
Vid västkusten äro västliga vindar regnvindar, vid ostkusten ostliga vindar. 
Detta visar havets inflytande på nederbörden. 
1 Se Skogsvårdsföreningens tidskrift 1918, h. 5—6, sid. 385. 
I. Skogsvårdsföreningens tidskrift 1019. Serien B. 
