DDR SKOGSPOLITISKA INLÄGG 
För att veta dikningarnas verkan i avseende å nederbörden måste vi känna 
det förhållande, som finnes mellan den nederbörd, .som orsakas av avdunst- 
ningen från havet och den nederbörd, som orsakas av avdunstningen från 
sankmarkerna. 7 miljoner hektar synes vara en stor areal, men är dock en 
försvinnande del av Atlantens, Ishavets och Östersjöns arealer. Den är som 
myggan mot elefanten. Med 200 mil diken om året torrlägges endast c:a 
5,500 hektar. 
Att dikningarna medföra vissa olägenheter medger jag gärna... Så har det 
visat sig att den lilla Hörneån, inom vilkens område vi dikat jämförelsevis 
mycket, vid vårfloden hastigt stiger, men ock att floden blir av kort var- 
aktighet. Att detta är menligt för flottningen är uppenbart, men olägenheten 
häves genom dammar, och reglering av våra vattendrag är ju nödvändig, 
därest vi i full utsträckning skola kunna utnyttja våra vattenfall. Att vi 
även, måste bygga broar över dikena, när basvägarna gå över de dikade 
trakterna, är uppenbart. Men denna olägenhet är ju av försvinnande bety- 
delse i jämförelse med fördelen av myrmarkens förvandling till skogsmark. 
Ännu har jag ej kommit så långt, att jag kan ur ekonomisk synpunkt för-. 
svara alla mina dikningar. Jag kan dock visa lysande resultat på vissa ställen. 
Och känner herr W. de priser, som bli gällande, när de nu torrlagda my- 
rarnas skogar om 40 å 50 år skola gallras? Vad veta vi för övrigt om vad 
myren kan producera? Under förutsättning av rätt skogsvård vågar jag drömma 
om 4 å 5 kbm per hektar från myr och försumpade marker, och jag sak-: 
nar ej alldeles stöd för att den drömmen skall realiseras. 
Fritt från alla varningar har södra Sveriges folk under åtminstone ett år- 
tusende så småningom avdikat stora delar av sina sumpmarker utan att för 
ringa nederbörd omöjliggjort jordbruk. Skördarna äro ju tvärtom större nu 
än fordom. Med tanke på detta måste vi norrlänningar, som just börjat om- 
vandla våra värdelösa sankmarker till produktiva marker, finna varningen 
meningslös. 
Lektor AmMILONS tanke, att myrarnas överloppsvatten borde fördelas över 
de torra markerna, vore för dessa markers produktionsförmåga av stor bety- 
delse, men fruktar jag att om så skedde våra floder skulle bli ganska torra 
framförallt under sommaren, vilket däremot icke sker när dikesvattnet direkt 
nedföres till älvarna. HKallkällornas vatten, som nu uppslukas av myrarna, 
föres nämligen av dikena till bäckarna och därifrån till åarna och älvarna 
utan att vidare avdunstning äger rum. Ännu så länge lönar det sig emeller- 
tid ej att diskutera detta förslag. Även det hör en mycket avlägsen fram- 
tid till. 
Jag tänkte först att lämna herr W:s föredrag obesvarat. Men vid närmare 
eftertanke insåg jag att skogsägarna kunde taga detsamma som fullgod an- 
ledning att upphöra med alla dikningar, vilket vore till största skada för Norr- 
lands utveckling. 
Herr W. förnekar ej att efter dikning skog uppkommer på våra myrar, 
och han är av den åsikten, att avdunstningen är större från kraftigt växande 
skog än t. o. m. från myren. Under dessa förhållanden borde herr W. från 
sin ståndpunkt istället för att varna för dikningar livligt påyrka sådana. Detta 
hade varit konsekvent. 
Stockholm i november 1918. 
FRANS KEMPE. 
