14 x LITTERATUR 
angivande av en hel serie värden. Denna serie kan emellertid beskrivas ge- 
nom ett för serien gällande huvudvärde samt ett värde, angivande storleken 
av de enskilda individens avvikelser från huvudvärdet. Eventuellt kompletteras 
denna ' beskrivning genom ytterligare tvenne faktorer, åskådliggörande seriens 
excess och assymetri, d. v. s. dess avvikelser från den Gauss-ska felserien. 
Var och en av dessa faktorer åskådliggör en bestämd egenskap hos kollek- 
tivföremålet. Hur noggrant egenskaperna i fråga beskrivas är beroende, dels 
på hur de uppmätta individen utvalts ur den föreliggande mångfalden och 
dels på deras antal. De absoluta värdena kunna överhuvudtaget aldrig nås, 
ty även om exempelvis samtliga plantor i en viss plantsäng uppmätas, så ut- 
gör likväl resultatet endast ett prov på, hur växtarten i fråga under de givna 
förhållandena kan utvecklas. MNoggrannheten blir därför aldrig beroende av 
det relativa antalet uppmätta individ utan ständigt av det absoluta. 
Gången av framställningen är för övrigt synnerligen väl funnen. Han 
visar, hur man ur de direkt vid mätningen erhållna ursprungslistorna erhåller 
»primära och reducerade fördelningstabeller», och hur ur dessa seriens huvud- 
värde och de spridningsbeskrivande faktorerna på olika sätt kunna beräknas. 
Till slut berör han bedömningen av de tänkbara felen genom jämförelse Er 
lan den observerade serien och Gauss' fellag. 
I hela denna framställning finner man på ett synnerligen välgörande sätt 
betonat, att det långt ifrån är några absoluta felsiffror, som de matematiska 
formlerna lämna. Medelfelet är endast ett uttryck för en egenskap hos det 
undersökta kollektivföremålet. Med ledning av denna egenskap kan man så 
bedöma vilka felstorlekar, som kunna väntas. 
I senare delen av avhandlingen utför författaren till en början en under- 
sökning över det antal uppskattningar, i detta speciella fall hur många plant- 
sängar, ordnade för parallellförsök, som fordras för erhållande av ett värde 
på medelfelet av sådan säkerhet, att det kan bilda utgångspunkt för sanno- 
likhetsberäkningar. Denna undersökning visar, att för ett fåtal observationer 
det verkliga felet ej har något som helst samband med det beräknade medel- 
felet. Han anser, att först ur 50 å 100 observationer ett tillförlitligt medel- 
fel kan beräknas. 
För bedömning av mätningarnas noggrannhet föreslår han i stället för be- 
räknandet av vanliga medelfelet, att ett allmänt sådant beräknas för ifråga- 
varande slag av observationer. Med hjälp av detta samt antalet verkställda 
observationer erhållas så felmöjligheterna i varje särskilt fall. 
För Övrigt påvisar författaren att höjden och diametern hos tvååriga tall- 
plantor ur hans undersökningsmaterial ej visa någon fördelning, som alltför 
nära ansluter sig till Gauss felkurva. Framför allt synas serierna ha en rätt 
betydande negativ assymetri. Denna del av avhandlingen kunde möjligen ha 
vunnit i klarhet genom angivande av några totala observationsserier, eventuellt 
i grafisk form. 
Trots detta förhållande, att serierna »insgesamt keinen solchen Anschluss an: 
das G. G. (Gauss'sche Gesetz) zeigen, dass sie durch das aritmetische Mittel 
und das G. G. dargestellt wärden», visar det sig vid fortsatta undersökningar, 
att det vanliga antagandet, att maximifelet ej får överskrida 3 ggr medelfelet,' 
mycket noga håller streck. Det förefaller därför, som om det ovan cite- 
rade uttalandet skulle lämpligen kuirna omföras därhän, att skillnad i förhål- 
