SKOGSPOLITISKA INLÄGG 
FRÅN FINLAND. 
Måhända kunna nedanstående korta forstligtekonomiska meddelanden hava 
intresse även för Sveriges skogsmän. 
Finlands statsskogar omfatta en areal av omkring 5,382,700 har växtliga 
skogsmarker samt något mer än 3,000,000 har mindre växtliga. Av landets 
kronoskogar äro omkring 88 2 belägna i Uleåborgs län. Att denna areal 
är beväxt med skog till högst betydande penningvärden är nogsamt känt. 
De hela landet omfattande, och omsorgsfullt utförda skogstaxerings- och revi- 
sionsarbetena, lämna möjligast säkra uppgifter om skogskapitalets storlek och 
värde. De utvisa, att i statens skogar finnas omkring 186,408,000 stammar 
20'—8”, varav omkring 76,581,000 hålla 20'—10”. Virkesmassan beräknas 
till omkring 390,000,000 fm”. Det årliga avverkningsbeloppet har ännu icke 
uppnått den punkt, då årlig avverkning och tillväxt balansera varandra. Av- 
verkningarna kunna ännu ökas åtskilligt, utan att överavverkning befares. 
Att dylika statsrikedomar tilldraga sig alldeles speciell uppmärksamhet dessa 
tider, då det gäller att skaffa utkomstmöjligbeter för vår nyvunna självstän- 
dighet, är förklarligt. Statsverkets budget för 1918 upptar i utgifter betyd- 
ligt över en miljard mark. Jämfört med föregående år är detta en ökning 
av omkring 282 miljoner eller 75 2Z. Man kan således icke förvåna sig, 
om statsrådet, och i all synnerhet finansministern, icke glömmer bort våra 
skogar — åtminstone då det gäller, att med deras tillhjälp öka statsinkom- 
sterna. Det är länge sedan regeringen kunde meddela till lantdagen, att 
gamla skatter eller nya sådana icke behövdes, ty inkomsterna betäckte utgif- 
terna. Nu däremot måste alla hjälpkällor anlitas för att förbättra landets 
statsekonomi. Här är alldeles icke fråga om att landet icke skulle reda sig 
med tiden — därtill äro våra naturrikedomar fullt tillräckliga — det gäller 
nu att så mycket som möjligt lätta de närmaste årens skattebördor för all- 
mänheten. | 
Beträffande skogarnas andel i denna fråga hava tvenne olika meningsrikt- 
ningar bland allmänheten gjort sig gällande. Båda framhålla, att ett rikligt 
skogskapital förefinnes, samt att avverkningsbeloppet kan betydligt höjas i 
statens skogshushållning.. Men det som skiljer är frågan, huru snabbt och 
till vilket omfång statsskogarna kunna lämna ökat bidrag till budgeten för 
de närmaste åren. 
Den ena sidans målsmän framhålla, att statsutgifterna stiga med skräm- 
mande fart, men att regeringen icke synes finna andra medel till inkomster- 
nas ökning än nya skatter — skatter i de mest tänkbara former till ständigt 
ökade belopp. Den förnämsta och naturligaste utvägen till att råda bot på 
eländet blir däremot obeaktad — våra sparade gamla skogars omedelbara 
realisering till kontanta värdebelopp, även med åsidosättande av rent forstliga 
4. Skogsvårdsföreningens tidskrift 1919. Serien B. 
