RECENSIONER. 
AuvGUST RENWaALL. Ein Beitrag zur Kenntniss der sog. partiellen Varia- 
bilität der Kiefer. Acta Forestalia Fennica 3. Helsingfors 1914. 
17 3KLSCOr: 
Under de senaste åren kan den skogsmatematiska forskningen sägas ha 
kommit in i en ny utvecklingsfas. Kanske har detta ej i så hög grad visat 
sig 1 färdiga, avslutade arbeten med slutgiltiga resultat. Sådana torde snarare 
varit rätt så sällsynta. Det har i stället visat sig däri, att en del teoretiskt 
grundligare och framför allt mera kritiska metoder kommit till användning. 
Man har på många håll kommit ifrån de på stora medeltal, på massverkan 
grundade undersökningarna. I stället ha de noggranna detaljstudierna allt- 
mera vunnit insteg. Med felkalkylens och korrelationsräknigens hjälp har man 
börjat sträva efter exakt kännedom om de för såväl enskilda stammarnas som 
för beståndens utveckling grundläggande faktorerna. Man har börjat förstå, 
att först då dessa äro nöjaktigt utredda, kan man bygga vidare. 
Vackra exempel härpå ha ej minst Finska Forstsamfundet, Finska Skogs- 
vetenskapliga Sällskapet lämnat i sin Acta Forestalia Fennica. I denna publi- 
cerades exempelvis den redan tidigare i denna tidskrift recenserade avhand- 
lingen »Ueber die Entwicklung gleichaltriger Waldbestände» av Werner Caja- 
nus. I samma band inflöt den här refererade undersökningen. Den rör sig 
med helt andra undersökningsobjekt. I densamma återfinnas emellertid samma 
ledande principer en strängt kritisk behandling av det föreliggande materialet 
och en orädd strävan att nå till botten med problemet, även om till synes 
för praktiskt bruk fullkomligt betydelselösa förhållanden måste bearbetas. 
Författaren, som i ett tidigare arbete gjort vidlyftiga undersökningar över 
periodiciteten i tallens föryngringsförhållanden, har med denna undersökning 
tänkt sig att kunna påvisa parallellitet mellan växlingarna i intensitet av indi- 
videts vegetativa och generativa verksamhet. Han har för detta ändamål 
underkastat ett enda individ en serie noggranna mätningar med avseende på 
barrens och årsskottens längd: samt förekomsten av blommor, hanliga och 
honliga. Samtliga dessa mätningar ha utförts med särskiljande av grenar av 
olika ordningstal samt av olika åldrar. 
På grundval härav utredes så vad författaren kallar »perioden> för orga- 
net ifråga, d. v. s. dess växlingar med grenens ålder, samt sambandet mellan 
organets utveckling å föregående och efterföljande årsskott av samma gren. 
Som resultat erhåller han, att perioderna för barrlängden och skottlängden 
hava fullt ut samma förlopp. För andra ordningens grenar börja de med ett 
minimum och stiga så till ett maximum vid 3 å 4 års ålder hos grenen för 
att sedan så småningom åter avtaga. För tredje ordningens grenar observeras 
