SKOGSPOLITISKA INLÄGG x 99 
föreskriven rationell hushållning, men att gå så långt har naturligen icke 
kunnat komma i fråga. Spörsmålet har då blivit, om en sådan hushållning 
kan påbjudas för vzssa enskilda skogar, men även här har det ansetts kunna 
föreslås endast för skogar, som tillhöra vissa stiftelser, föreningar eller säll- 
skap — icke däremot andra kategorier skogsägare, rörande vilka sådana för- 
slag framkommit, t. ex. bolag och andra större skogsägare. Utan dessa ingå 
i förslaget under samma bestämmelser som andra enskilda skogsägare. Men 
för alla dessa har det utöver ramen för en återväxtlag gående steget tagits, 
som utgöres av föreskrifter om skydd för den växtliga ungskogen. 
De omförmälda stiftelse-, förenings- och sällskapsskogarna, som tänkts skola 
underkastas en rationell hushållning, hava sammanförts i en särskild lag med 
andra icke-statsskogar, som böra följa samma regler, närmast då kommuners 
skogar. Alla övriga enskilda skogar gå in under den nyföreslagna lagen an- 
gående värd av enskildes skogar. De kardinala punkterna i denna, vari den 
skiljer sig från den nuvarande lagen, äro såsom redan antytts, dess bestäm- 
melser till förhindrande av skräpskogsbildningar, om reproduktionsskyldighet 
i andra fall än efter avverkning, om ungskogsskydd och om skogar i expo- 
nerat läge. Vad dessa sistnämnda beträffar, hava de befunnits stå nära skydds- 
skogar och därför sammanförts med dessa — icke emellertid på det sätt, att 
de inlagts under skyddsskogslagen, utan då denna, liksom 1903 års allmänna 
skogsvårdslag, i flera avseenden befunnits bristfällig, har det synts mest lämp- 
ligt och praktiskt att upphäva den gällande skyddsskogslagen och inlägga 
även de nuvarande skyddsskogarna under den allmänna skogsvårdslagen. 
Den första avdelningen i denna, benämnd »om skogsmarks bibehållande 
för skogsbörd samt om åtgärder för återväxtens betryggande», innefattar 1—4 
$$. Den 1:sta lyder: »Skogsmark, som tillhör enskild, skall, där ej enligt 
denna lag undantag härifrån må äga rum, till skogsbörd användas». Den 
anger sålunda lagens föremål: skogsmark, som tillhör enskild, och dess syfte- 
mål: skogsmarkens utnyttjande för produktion. Någon definition på skogs- 
mark är icke gjord, utan avgörandet av vad som är att hänföra dit eller till 
betesmark blir liksom nu att överlämna åt praktiken. Om svårigheter här- 
utinnan hittills visat sig på ett eller annat håll, så torde de komma att allt- 
mera förminskas i mån som ett särskiljande av betesmark och skogsmark 
genomföres, varåt väl en tendens börjat visa sig. Ett sådant särskiljande 
torde jämväl. kunna främjas genom de bestämmelser om betning, som kom- 
mitténs förslag innehåller. 
I 2 $ får den allmänna bestämmelsen om skogsmarks användning för skogs- 
börd sin tillämpning för det regelrätta fallet, att befintligt skogskapital av- 
verkas. »Där vid avverkning skog icke kvarlämnas å det område, varå av- 
verkningen företages, eller skog, som kvarlämnas, icke är av sådan täthet och 
beskaffenhet, att densamma med hänsyn till rådande naturförhållanden må 
anses nöjaktig», skall reproduktion ombesörjas. Härav framgår, att själva av- 
verkningen lägger lagen sig icke i; såsom av det förstnämnda ledet synes, 
1 I förbigående må här, med anledning av den vid årets riksdag väckta motionen om 
lagstiftning i syfte att bereda skogsägare tillfälle att ställa skogsfastighet under myndighets 
kontroll, omnämnas, att kommittén under sina förarbeten även varit inne på försöksförslag 
i sådan riktning, nämligen att enskild skogsmark skulle ställas under sådan kontroll dels 
tvångsvis i vissa angivna fall, på framställning av skogsvårdsstyrelsen eller vissa intresse- 
ägare (granne, nyttjanderättshavare), och dels frivilligt, på begäran av skogsägaren själv. 
Kommittén. har emellertid på flera skäl funnit sig icke kunna fullfölja ett dylikt system. 
