SKOGSPOLITISKA INLÄGG GR le 
stämmelserna t. ex. — en innehavare av servitutsrätt, varför visst ställe är 
bestämt, blir hindrad att därinom utöva rätten, Finns det då på fastigheten 
annat ställe, där rätten kan begagnas, så bör servitutshavaren kunna få servi- 
tutet flyttat dit. Likväl inte, såvida ägaren ej själv vållat hindret och flytt- 
ningen skulle vålla honom särdeles men, — Härigenom är, som nyss antytts, 
den först berörda synpunkten tillgodosedd. 
XV. Det sista av förslagen innefattar ett tillägg i 1918 års vattenlag. Enligt 
2 kap. 36 $i denna äger den, som lider men av en uppgrundning, verk- 
ställa rensning, som behövs för bibehållande av vattnets djup eller läge, även 
inom annans område, ifall denna icke gör det själv. Vidtagandet av en bäck- 
rensning etc. är sålunda beroende av att en enskild granne har men av upp- 
grundningen och tager itu med saken. Tillägget avser nu, att även utan denna 
förutsättning få fram ett vidmakthållande av vattendrag, som går genom 
enskild skogsmark, och det har tänkts skola ske genom ingripande av skogs- 
vårdsstyrelsen, genom att denna finge samma befogenhet vis å vis en skogs- 
ägare som en hans enskilde grånne har, med kostnadsskyldighet för mark-” 
ägaren. Att på så sätt få en skyldighet för skogsmarksägare att hålla vid 
makt bäckar och vattendrag å hans skogsmark skulle nog icke göra så litet 
till i kampen mot försumpningen, och väl icke innefatta något oskäligt krav. 
YNGVE G. WiISÉN. 
NÅGRA REFLEXIONER ANGÅENDE EFTERAVVITTRINGEN I 
LAPPMARKEN. | 
Nedanstående framställning är närmast föranledd av att Konungens befall- 
ningshavandes utslag i fråga om efteravvittringen inom Arjepluogs socken 
numera är meddelat. 
Allmänna avvittringen 1 Arjepluogs socken prövades av Konungens befall- 
ningshavande i utslag den 1 febr. 1893. Efter anförda besvär föreskrevs 
vissa ändringar i avvittringen, varefter nytt utslag meddelades av Konungens 
befallningshavande den 31 december 1898, som av Kungl. Maj:t fastställdes 
den 3 maj 1901. 
Förutom en del i avvittringen ej ingående mark hänfördes samtliga om- 
råden, som ej tilldelats enskilda, till kronoöverloppsmark. Huvudsakligen 
under år 1910 och därpå följande år har efteravvittringen av dessa krono- 
överloppsmarker pågått, vilket arbete nu slutförts. 
En av de ledande principerna vid arbetet har för statsmakterna varit att 
gynna bosättningar och upplåtelser nedanför den s. k. odlingsgränsen, som i 
förbigående sagt på intet vis gör skäl för detta namn utan är en tämligen 
godtyckligt upphuggen, i allmänhet mellan vissa brytningspunkter rak linje. 
Ovanför odlingsgränsen har det däremot gällt att söka hindra nya bosätt- 
ningar och på samma gång begränsa åbornas rättigheter vis-å-vis deras lägen- 
heter. Hur statsmakterna lyckats lösa denna fråga skall närmare beröras 
längre fram. 
IO. Skogsvårdsforeningens tidskrift 1919. Serien B. 
