LITTERATUR INA 
hedar och myrar. Jag torde böra påpeka att fig. 70 från Skogshögskolans sam- 
lingar ej är ett ljunghedslandskap från Vallåsens kronopark å Hallandsås utan 
från Gallåsens kronopark i Västergötland. Å Hallandsås finnes nämligen ej 
någon större sjö, såsom bilden visar. 
Sjunde kapitlet behandlar skogsbeståndet, där bl. a. tillkommit en skildring 
över trädens kronskikt och deras skiktförmåga. Här har den vanliga termi- 
nologien »kvistrensning» utbytts mot det mera betecknande »grenrensning». 
Åttonde kapitlet redogör liksom i första upplagan för avverkningsformer och 
naturlig föryngring. I skildringen över blädningen har nu medtagits kant- 
blädningen, men den är synnerligen knapphändigt behandlad. Detta kanske 
beror på att förf. till detta kapitel är en avgjord anhängare av trakthugg- 
ningen — när boken nu gäller landet i sin belhet synes mig sympatierna för 
trakthuggningen väl så starka. Bland markberedningsredskapen nämnes nu 
Widéns kulturplog. Den borde, icke minst för norrländska förhållanden, kun- 
nat få en mera entusiastisk rekommendation, än som nu givits densamma. 
Ett vidlyftigt kapitel är, som sig bör, det nionde om skogsodling. Bland 
såddflaskorna har intagits Lerviks (Gammalkroppa) skogsskolas såddflaska, me- 
dan den i förra upplagan skildrade såddflaskan »Vänd» uteslutits. På streck- 
sådden hade den dock bort bibehållas, då den är den enda såddflaska, som 
kan användas för denna såddmetod. TI kapitlet är tillagt en avdelning om 
»kulturhägnader. » 
Det tionde kapitlet om beståndsvård är i förhållande till övriga kapitel väl 
så knapphändigt. Vikten och betydelsen av gallringarna är därför ej så kraf- 
tigt framhävd, som skulle varit önskvärt. Uppgiften, att krongallringen torde 
vara den hos oss huvudsakligen tillämpade, är ej riktig. Vanligast är ju fort- 
farande den s. k. starka låggallringen, dock med kvarlämnande av underbe- 
ståndet, då detta i tallskogen eller blandskogen utgöres av gran. Att gall- 
ringen i tallskogen bör föras som en medelstark krongallring är i allmänhet 
ej utförbart. Teoretiskt sett är det ju synnerligen önskvärt, att i bestånd av ljus- 
älskande trädslag spara allt möjligt markskydd, men vid upprepade gallringar 
i rena bestånd av sådana trädslag blir det dock förr eller senare endast mer eller 
mindre starka låggallringar, som kunna utföras. De undre skikten dö annars 
mycket snart av ljusbrist och böra därför fortast möjligt tillgodogöras. Detta 
gäller åtminstone södra och mellersta delarna av landet. I bestånd av typisk 
norrlandstall kan man lättare krongallra. 
Första upplagans kapitel XI om skogsskydd har i den nya upplagan för- 
delats på tre kapitel: Skadesvampar, Skadedjur och Skogseld, medan en del 
klimatiska påverkningar å skogen tidigare behandlats under kap. » Trädens livs- 
villkor». — Kapitlet om skadesvampar är helt omarbetad och försett med nya, 
i allmänhet förträffliga bilder. Likaså kapitlet XII om skadedjur, där av- 
delningen om insekter betydligt utvidgats, särskilt med sådana arter, som äro 
vanliga i södra Sveriges skogar. — Likaledes är kapitlet om skogseld något 
förstorat. 
Som ett helt nytt kapitel har tillkommit det fjortonde om naturskydd. Det 
är synnerligen prisvärt, att i denna handledning lämnats plats för detta spörs- 
mål. Kapitlet inskränker sig dock till påpekande av naturskyddsrörelsen och 
lagen om naturminnen, varigenom fridlysning kan ske för vissa naturföremål 
eller särskilda områden, nationalparker. Här hade måhända bort ägnas nå- 
gon sida åt exempel på, huru skogsmannen vid sina hyggesutläggningar eller 
