LITTERATUR KIL 
genom sina mer eller mindre fasta bälten. Men det hela förutsätter ett myc- 
ket intensivt skogsbruk. Han har också en livlig övertygelse om, att ett så- 
dant skall löna sig, då behovet av virke i världen ständigt kommer att växa. 
Han ser på det intensiva skogsbruk, han rekommenderar i Österrike, som ett 
exportskogsbruk i stor omfattning för att skaffa det utmärglade landet bytes- 
varor — han tror på det intensiva skogsbrukets uppdrivande till en stor och 
nödvändig höjd. 
Bokens andra huvudavdelning behandlar förberedelser för införande av ett 
naturenligt hushållningssystem i skogarna och då speciellt Femelstreifenbetrieb. 
Det skulle föra alltför långt att här närmare redogöra för detaljerna. 
Bokens tredje huvudavdelning — den vidlyftigaste — behandlar de vikti- 
gaste trädslagens vård i luckorna i författarens avverkningsbälten. Han ägnar 
här särskilda kapitel åt de olika trädslagen och behandlar bland lövträden 
ask, lönn, alm, al, lind, ek, valnöt, bok, avenbok och björk. Bland barr- 
träden omtalas särskilt gran, silvergran, douglasgran, tall, weymouthstall, öster- 
rikisk svarttall, lärk och brödtall. Denna avdelning är närmast en handbok 
1 skogsskötsel, dels med uppgifter över allbekanta saker, dels av förf. gjorda 
egna erfarenheter. Särskilt gäller detta kapitlet om lärken, som jag finner 
mycket intressant och hoppas få tillfälle att i annat sammanhang återkomma 
till. Rörande varje trädslag nämner förf. till sist något om huru de trivas 
eller kunna dragas upp 1 hans blädningsbälten. 
Den sista och fjärde huvudavdelningen bär titeln »Der Femelstreifenbetrieb 
in der modernen Forstwirtschaft>. Den utgör 1 viss mån en 20 sidors sam- 
manfattning jämte ett schema, visande hur förf. tänker sig gången av av- 
verkningen 1 bältena för att få reda 1 det hela. Detta schema, som vid första 
påseende förefaller väl så invecklat, belyses närmare av kartor, såväl schema- 
tiska som verkliga. 
När förf. går att sammanfatta fördelarna med sitt avverkningssystem är han 
ej så objektivt resonerande som förut. Han gör som vanligen alla andra kraftiga 
förkämpar för blädningen gjort före honom, han överdriver nackdelarna av 
motståndarnas — anhängarna av kalavverkningens — principer. Han in- 
sinuerar, att trakthyggesbrukaren har mindre intresse av den rena bestånds- 
vården än blädaren. Även om den senare starkt påverkat strävandena till 
en god beståndsvård, är det väl dock numera klart för den som kalavverkar 
traktvis, att han även förut bör sköta bestånden på bästa sätt — åtminstone 
är det så teoretiskt sett. Sedan kan det bli så att varken tid och arbets- 
krafter räcka till, men detta drabbar ju i så fall båda huvudavverknings- 
systemen, och blädningssystemen hårdast. 
Emellertid talar förf. i detta kapitel först om användbarheten av det nya 
systemet, vilket naturligtvis duger överallt! Förf. vill ej erkänna att hans me- 
tod splittrar avverkningstrakten, och han uttalar, att kalavverkningsmetoden, 
som skenbart är den enklaste avverkningsformen, egentligen är den mest 
komplicerade, vilket visas med rätt så talande exempel. Övergången till den 
nya metoden är enkel och lätt och fordrar ej några särskilda förberedelser. 
Förf. övergår sedan till att behandla tillväxtstegringen och produktionen vid 
den nya blädningsformen. Här hade man önskat få några siffror, grundade på 
verkliga undersökningar, men finner i stället mera eller mindre lösa påståen- 
den och allmänna uttalanden om förhöjd tillväxt: »Vid en sådan här intensiv 
hushållning stegras tillväxten på ett helt annat sätt och uppnår siffror, som 
