140 x LITTERATUR 
ej tid för vetenskapliga utredningar, såvida de ej gällde krigshushållningen, 
vilken även upptog brorslotten av utrymmet 1 de tyska skogstidskrifterna. Nu 
har dock åter diskussionen om blädningen kommit i gång. 
Mången har tvivlat på, att WAGNERS iakttagelser om föryngringen i nord- 
kanterna av bestånden hade allmängiltig karaktär. Det vore av vikt att ut- 
röna, om den blott gällde för Wiärtemberg, eller för ett större område, så- 
som t. ex. hela Tyskland. Förf. påvisar därför nu med utmärkta år 1914 
tagna bilder 2 exempel — den ena i 8 meter bred gata — på förträfflig naturlig 
föryngring i beståndens nordkant, då sådan i ostkanten helt saknas och mot 
väster är svag. Förf. framhåller med anledning härav, att WAGNER funnit 
Kolumbi ägg och att saken är så enkel och så riktig, att var och en egent- 
ligen borde ha märkt den förut. 
Exemplet i den smala gatan tyder mindre på att det är skyddat för solen 
som gynnar återväxten än fast mera huvudriktningen för nederbörden. För 
närmare utredande av detta spörsmål föreslår förf. upphuggande i bestånden 
av cirkelformiga och halvcirkelformiga gator — 150—300 mi diameter —, 
vari regnmätare skulle anbringas. G:s SCH: 
Marklära. 
Undersögelser over de faktorer, som bestemmer jordbundens reak- 
tion, av NIELS BJERRUM og J. K. GJALpDB&EK. Den Kongelige Veterin&er- 
og Landbohöjskole. Aarsskrift 1919. S. 48—91. 
1. Om Bestemmelse av en Jords sure eller basiske Egenskaper. 
Innehåller först en teoretisk utredning i enlighet med moderna kemiska 
åskådningssätt av vad som förstås med sur och basisk reaktion. Det påvisas, 
att såväl den sura som den basiska reaktionen låter sig uppmäta i och med 
vätejonkoncentrationen, som bäst illustreras medelst den Sörensenska vätejon- 
exponenten (logaritmen för vätejonkoncentrationen med motsatt tecken). Alla 
de vanliga indikatorerna t. ex. lakmus, som använts att bestämma jordarters 
reaktion, motsvara olika vätejonexponenter och ge därför osäkra värden 
med hänsyn till jordens verkliga reaktion. Absolut neutral är en jord, vars 
vätejonexponent är 7, motsvarande en vätejonkoncentration av 1077, och detta 
konstateras bäst genom elektrometrisk mätning av den elektriska potential- 
differens, som uppstår mellan en med vätgas laddad platinaelektrod i en med 
väte mättad lösning och en s. k. kalomelelektrod. 
På detta sätt får man emellertid endast jordens »aktuella» surhetsgrad, ej dess 
s. k. potentiella. I den senare inbegripes jordens halt av ej dissocierade syror 
(t. ex. fria humussyror.) Den aktuella surhetsgraden är bestämmande för . 
jordens förhållande för ögonblicket till allehanda mikroorganismer m. m., den 
potentiella för t. ex. dess behov av kalk i och för neutralisation. Först genom 
bestämning av båda dessa storheter får man en verklig inblick i jordens reak- 
tionsförhållanden. En översikt ges över hittills för dessa ändamål brukliga 
metoder. Författarna förorda en elektrometrisk titreringsmetod, som medger en 
avsevärt bättre inblick i jordarternas neutralisationsförhållanden än vad eljest 
varit möjligt. Synnerligen intressanta olika titreringskurvor erhöllos för en 
neutral trädgårdsjord och en starkt sur torvjord från en skogbevuxen mosse. 
På grund av det stora intresse, som exakta bestämningar av markens reak- 
tion allt mera börja få även för skogliga spörsmål, har sedan åtskillig tid till- 
