152 SKOGSADMINISTRATION 
sen den 2s april 1917 avgivet underdånigt yttrande över bl. a. vad nämnda kommittéer 
uttalat rörande denna fråga har styrelsen funnit sig böra intaga samma ståndpunkt som 
den norrländska skogsvårdskommittén, helst denna i huvudsak överensstämde med sty- 
relsens uttalande i förenämnda underdåniga skrivelse den 16 juni 1908. Styrelsen höll 
allså fortfarande före, att, ehuru det i regel vore mindre lämpligt att staten själv bedreve 
industriell verksamhet för förädling i större omfattning av trävaror, vare sig detta 
skedde genom ”örsågning av virke eller genom tillverkning av trämassa, sådana förhäl- 
landen likväl i vissa fall kunde givas, vilka gjorde dylik verksamhet för statens räkning 
både iämplig och nödig. Det borde alltså tillkomma styrelsen följa dessa förhållanden 
med uppmärksamhet. 
På grurd av dels större livaktighet å trävarumarknaden efter år 1908 dels de särskilda 
åtgärder styrelsen funnit sig böra vidtaga för vinnande av större avsättning av trä: 
massevirke inom de nordligaste länen hava förhållandena efter hand ändrat sig så, att det 
gått allt bättre att vinna avsättning för kronans skogsprodukter därinom. Till följd av 
bl. a. den under de sista åren skedda sammanslutningen av inom Norrbottens län varande 
trävarubolag, syntes emellertid fara uppstå för nya svårigheter att till skäliga pris kunna 
försälja avkastningen från kronans skogar inom länet. Av sådan orsak upptog styrelsen 
frågan om statlig trävaruindustri till överläggning å sammanträde i styrelsen med rikets 
överjägmästare i november 1918, vid vilket sammanträde nu förevarande motionär, i 
egenskap av överjägmästare i Mellersta Norrlands distrikt, var närvarande. Såsom fram- 
gär av här bilagt utdrag av vid sammanträdet fört diskussionsprotokoll, i vad det rörer 
denna fråga, framhöllos av skilda överjägmästare de nu på grund av kristiden rådande 
säregna förhållandena och ansågos dessa vara de huvudsakligaste orsakerna till den 
inträdda svårigheten att vinna avsättning för skogsprodukterna. Herr Welander gjord«e 
härvid icke några yrkander i den riktning, som nu i hans motion tre månader senare 
framkommit. Ej heller någon annan av de närvarande överjägmästarna ansåg, att skäl 
förefunnos till omedelbara åtgärder i antydd riktning. 
Att styrelsen, som sålunda alltjämt haft sin uppmärksamhet riktad på denna viktiga 
fråga, ännu icke framkommit med något direkt förslag till större industrianläggningar, 
beror därpå, att styrelsen anser svårigheterna för staten att på fullt ändamålsenligt sätt 
handhava ifrågasatt större industriell verksamhet vara långt större än motionären synes 
tro, ävensom att enligt styrelsens mening förhållandena icke ännu oavvisligt krävt an- 
ordnande av dylik industri. Den förutnämnda numera inträffade sammanslutningen mellan 
trävarubolagen i Norrbottens län kan dock möjligen få den påföljd, att åtgärder i ifråga- 
satt riktning böra vidtagas, likasom ock rådande förhållanden inom Dalälvens flodområde 
i detta avseende kräva särskild uppmärksamhet. Såsom styrelsen i sitt utlåtande den 
25 april 1917 framhållit, är särskilt svårigheten för staten att för den industriella verk- 
samheten erhålla verkligt förstklassiga ledare ägnad att göra styrelsen betänksam : och, 
därest sådana icke kunna förvärvas, är ett gott resultat icke tänkbart. En verklig: 
duglig sågverksförvaltare, som tillika är god arbetsledare, betalas för närvarande med 
en avlöning av omkring 25,000 kronor förutom bostad och andra förmåner, och en pap- 
persmasseingenjör med angivna egenskaper avlönas till och med icke oväsentligt högre. 
Frågan är, huruvida statsmakterna kunna anses beredvilliga att, därest statlig trävaru- 
industri skall startas, betala sådana avlöningar för erhållande av fullt kompetenta per- 
soner för dessa platser, samt därjämte eftergiva rätt så väsentligt på de former, som I 
allmänhet ansetts nödiga i fråga om handhavande av även statens affärsdrivande verk. 
Härjämte ha, för de senare årens vidkommande, de därunder rådande arbets- m. fl. 
förhållanden, förorsakande orimliga byggnadskostnader, så gott som helt uteslutit tanken 
på anordnande av berörda anläggningar, även om sådana i övrigt skulle ansetts böra 
komma till stånd. 
Såsom här förut framhållits kunde styrelsen under den tid av Eders Kungl. Maj:t 
tillsatta s. k. norrländska skogsvårdskommittén var i verksamhet icke framkomma med 
ett positivt förslag i frågan. Ett sådant skulle givetvis icke fått annan påföljd än att 
det överlämnats till sagda kommitté. Då styrelsen emellertid ansåg det vara av största vikt 
att avsättning om möjligt kunde beredas för de å kronans skogar inom de två nord- 
ligaste länen befintliga högst betydande virkesmassorna av smärre dimensioner, vilka 
då för tiden voro fullständigt värdelösa och för den skull överallt måst kvarlämnas vid 
avverkning av annan värdefullare skog, med den påföljd, att sådana åtgärder som hygges- 
rensningar och kulturer, försumpade skogsmarkers försättnade i produktivt skick m. mm. 
alls icke eller endast i mycket ringa omfattning kunde företagas, sökte styrelsen intres- 
sera enskilda för anläggande av pappersmassefabriker i nu ifrågavarande orter. Då ris- 
