SNÖBROTT OCH TOPPRÖTA HOS GRANEN GIT 
Rötvedens specifika vikt måste förr eller senare bli mycket låg, därför att 
svampen förbrukar en del av vedsubstansen. 
Den anmärkning, som hr Kolmodin riktade mot mina åldersbestämningar 
av rötorna, måste jag bestämt tillbakavisa. Jag vill sålunda starkt framhålla 
att mina åldersbestämningar äro noggranna, för så vitt jag ej särskilt anger 
att de äro approximativa. En räkning av årsringar är ej alls så svår, även 
om de äro mycket fina, blott man lägger snittet snett, då bredden ju blir 
större än på ett verkligt tvärsnitt, och om man förfogar över en god lup, 
vilket jag gjort. Att som hr Kolmodin gjort vid behandlingen av sitt ma- 
terial anse, att alla stammarna höra till samma snöbrottsperiod är i och 
för sig icke korrekt, då det mycket väl kan inträffa, att en del stammar till- 
höra tidigare eller senare snöbrottsperioder än huvudmassan. Ännu mindre 
bör det förvåna, att det förekommit andra snöbrottsperioder inom de trakter, 
där jag arbetat. Snöbrott äro ju oftast helt lokala företeelser, som växla från 
trakt till trakt alltefter klimat och exposition m. m. Att många snöbrotts- 
perioder förekommit i de starkt exponerade trakter jag undersökt är ju därför 
ej så särdeles egendomligt. 
Jägmästare G. Beronius: Som den föregående talaren omnämnt finnes 
granområden, som ligga på 500 till 700 meters höjd över havet. Där växer 
skogen ofta gruppvis och är mera exponerad. Bestånden böra här behandlas 
mera individuellt, d. v. s. på smärre områden bör man lämna snöskadade 
granar för att kunna skydda de friska, som stå inblandade. 
På hyggen i dessa trakter bör man också lämna toppbrutna granar som 
fröträd, om de eljest såsom fröträd betraktade äro värdefullare än oskadade 
med sämre betingelser i detta avseende. 
Med anledning av vad professor Lagerberg anfört om rötans snabba fram- 
fart i snöskadade granar, skulle jag önska att få rikta en fråga till byrå- 
chefen Hermelin. Inom trakter med inskränkt dispositionsrätt är avverknings- 
procenten fastställd av Kungl. Domänstyrelsen med huvudvikten fästad på, att 
den oväxtliga och skadade skogen skall kunna uttagas, så fort föryngrings- 
hänsyn etc. det medgiva. Detta huvudändamål uppnås dock knappast även 
under s. k. normala förhållanden. 
Om nu på en skog inom detta område snöbrott i större omfattning inträf- 
far, vill då Kungl. Domänstyrelsen medgiva, att denna skadade skog, vars 
tillgodogörande efter vad vi hört är brådskande, uttages såsom extra avverk- 
ning efter okulär besiktning av vederbörande jägmästare? 
Jag förmodar, att herr byråchefen är överens med mig om, att detta icke 
låter sig göra i form av rensningshuggning, enär denna skulle omfatta så stor 
procent av beståndet och delvis just de kraftigaste granarna med de starkast 
utvecklade kronorna, att den kvarstående delen av beståndet sannolikt skulle 
torka. Avverkningen måste därför i de starkast skadade trakterna få formen 
av slutavverkning, varvid då de snöbrutna granarna skulle avräknas såsom 
extra avverkning. Därigenom besparades kostnader för omtaxering och vanns 
tid särskilt nu, då personalen är så ansträngd av övriga göromål. 
Jägmästare G. Kolmodin: Professor Lagerberg menade att jag förblandar 
orsak och verkan. Det är ju möjligt att jag i vanliga fall alltid gör så, men 
tillsvidare vill jag inte tro, att jag gjort det med avseende på svampskadorna 
och virkets specifika vikt. Oftast har den rötskadade veden högre specifik 
vikt än den närgränsande icke angripna veden. Det är då svårt att tro, att 
