180 x MEDDELANDEN FRÅN SKOGSVÄRDSFÖRENINGEN 
svampen först skulle göra specifika vikten mindre och sedan större igen hos 
veden, Jag hyser den åsikten, att specifika vikten har primär och inte sekun- 
där betydelse, och har erhållit den uppfattningen även vid inympningsförsök 
av blåyta i växande träd. 
Men av lättförståeliga skäl vill jag inte zz ge mig in på det området. 
Byråchefen Th. Hermelin: Redan innan jag blev direkt uppfordrad att 
yttra mig 1 frågan, hade jag tänkt begära ordet i anledning av vissa yttran- 
den, som fälldes av en föregående talare. Denne framhöll sålunda, att de 
av föredragshållaren meddelade rön rörande uppkomsten och befordrandet av 
rötor hos granen på grund av toppbrytning syntes vara av den beskaffenhet, 
att det borde framstå såsom en given följd att i fråga om sådana enskildas 
skogar, där det allmänna genom sina vederbörande organ hade den huvud- 
sakligaste bestämmanderätten om huru skogsavverkningen finge bedrivas, alla 
toppbrutna träd skyndsamt borde få avverkas. Jag hade därvid tänkt erinra, 
att toppbrytning av träd icke alltid kan få utgöra ett ovillkorligt skäl till av- 
verkning av alla på så sätt skadade träd. Särskilt vill jag i sådant avseende 
erinra om skyddsskogar och fjällskogar, i vilka toppbrutna eller på annat sätt 
skadade träd ej sällan måste överhållas längre eller kortare tid på grund av 
de i dessa skogar rådande särskilda förhållandena. Även i andra fall kan 
det med hänsyn till föryngring och återväxt emellanåt vara tvunget låta topp- 
brutna träd få fortleva ännu viss tid framåt; vilket allt för oss skogsmän torde 
framstå såsom en given följd av att vi i regeln handhava icke individ — utan 
beståndsskötsel. 
Ehuru det måhända vore lämpligare att på annan plats avhandla det spe- 
ciella spörjsmål, som innebäres i den till mig nyss riktade frågan beträffande 
avverkning å vissa enskilda skogar 1 Norrland, vill jag dock ej undandraga mig 
att redan nu söka lämna ett direkt svar därå. Om jag fattat saken rätt, ön- 
skade senaste ärade talaren få besked om huruvida en i större omfattning skedd 
toppbrytning å sådana enskilda tillhöriga fastigheter i Norrland och Dalarna, 
å vilka ägaren har allenast viss inskränkt dispositionsrätt till skogen, berätti- 
gade ägaren till en extra avverkning utöver den, som enligt i vederbörande 
ordning fastställd avverkningsplan tillkommer honom. Fastän ett generellt 
svar härå knappast kan lämnas, då nämligen ett flertal skilda förhållanden 
kunna göra sig gällande, torde dock kunna sägas, att enbart det faktum, att 
viss: del av skogen toppbrutits, i allmänhet icke torde berättiga skogsägaren 
till erhållande av extra avverkning. Däremot kan sådan omständighet utgöra 
ett vägande skäl till att skogsägare, där så erfordras för de toppbrutna trä- 
dens tillvaratagande, i förskott erhåller utsyning av den enligt planen beräk- 
nade avkastningen för vissa år framåt. Skulle nämligen skadans omfattning 
vara jämförelsevis stor och alla de skadade träden uttogos genom extra av- 
verkning utom plan, bleve ju det befintliga skogskapitalet avsevärt nedsatt, 
och det kunde sålunda givetvis ej fortfarande lämna samma avkastning som 
den enligt planen beräknade, nämligen om denna vore rätt uppgjord. Fort- 
satt avverkning av fastställt utsyningsbelopp, även efter sedan den betydande 
extra avverkningen uttagits, innebure under sådana förhållanden ett ständigt 
tärande på skogskapitalet och avkastningens i följd därav oavbrutna nedgång 
1 storlek. 
Det kan dock tänkas, att en påkommen skada, som nödvändiggjorde' ett 
stort virkesuttag på en gång, kunde tillika med andra vid avverkningsplanens 
