EITTERATUR X< 187 
kr., vilket kapitaliserat till 1916 gör 1,851:78 kr. Efter 1917 års netto- 
priser beräknar förf., att dikningarna under 12 år medfört en kapitalökning 
hos skogen av 3,948 kr. GG. SCH: 
Fjeldskogen. MHAAKON LirE. Tidsskrift for Skogbruk 1919, nr 7—38. 
Efter en ganska utförlig biologisk skildring i flera kapitel av fjällskogen 
övergår förf. i kapitel VII till behandling av densamma. 
För björkregionen rekommenderas försiktig blädning. Lövskogen bör be- 
hålla sin täthet, så att träden ömsesidigt kunna giva varandra skydd. Större 
sträckningar få under inga omständigheter kalhuggas. Särskilt gäller det att 
ej kalhugga björkskog, som stöter omedelbart upp till fjällvidden eller vide- 
regionen. Föryngring kan påräknas dels genom frösådd (självsådd), dels framför 
allt genom stubbskott, varför det gäller att avverka träden med /Zåga stubbar 
och helst under vinterhalvåret. 
Det översta barrskogsbältet, »vernbeltet», bör helst fredas för varje avverk- 
ning av levande träd, åtminstone av träd, som ännu kunna sätta frö. I varje 
fall vill förf. ej medgiva avverkning till försäljning i detta övre barrskogsbälte. 
Som skogsodlingsmetod rekommenderas plantering med kraftiga, 3-åriga om- 
skolade plantor, för granen möjligen också 4-åriga. För sådd blir sommaren 
ofta för kort, då plantorna ej hinna nå full utveckling, innan höstkölden kom- 
mer och fördärvar dem. Plantorna måste givetvis vara uppdragna av frö från 
skogsodlingstrakten, medan de däremot torde kunna dragas upp i låglandet. 
I den lägre liggande fjällskogen bör även företagas mycket försiktig bläd- 
ning. All skadad skog kan ej få avverkas. Det är nödvändigt tänka på 
varje trädindivids betydelse för skogen som helhet. För detta bälte rekom- 
menderas dikning, hjälpkultur med 2-åriga omskolade tallplantor och 3-åriga 
omskolade granplantor, samt markberedning. 
Den norska skogslagen anses otillräcklig och bör ersättas med obligatorisk 
stämpling av all fjällskog. EGMSTE 
Om Sitkagranen i Klitten. J. F. W. BoHN-JESPERSEN. Dansk Skovfor- 
enings Tidsskrift 1919, h. 2. 
25-årig erfarenhet om detta trädslags användbarhet framlägges. Dess ford- 
ringar på marken är ej stor. Det trives visserligen bäst på frisk, myllblan- 
dad sandjord, men håller även tillgodo med svagare marker och t. o. m. 
ren flygsand. Här är det dock ibland rätt vanskligt att få upp sitkagranen. Får 
den de första åren efter planteringen gynnsam väderlek med rik nederbörd på 
våren och ringa nattfrost, trives den gott och t. o. m. bättre än bergtall, men 
blir den av olämplig väderlek hämmad i början, kan den länge stå stilla utan 
att växa och gå då slutligen ut. Fuktig mark tål den däremot ej. På vanlig 
dansk, mager ljunghed går den att få upp i blandning med bergtall. 
Unga plantor intill 60 cm höjd tåla icke höstfrost, särskilt om den infinner 
sig redan i oktober — det har sålunda hänt, att en hel plantskoleskörd blivit 
förstörd av en sådan tidig frost. Vårfrost fördrar sitkagranen bättre, med undan- 
tag av nysatta plantor. Planteringen bör därför ske sent om våren. 
Förf. hyser stora förhoppningar på sitkagranens framtid i de västjutska sko- 
garna. (EFLSU:L 
