190 x LITTERATUR 
sammanställas (efter GUTTENBERG) för olika boniteter och inom dessa för olika 
åldersklasser från 15 till 115 år (i ett fall till 145 år). Vidare uträknas det 
procentiska förhållandet mellan årsringsbredden och toppskottets längd för 
samma klasser. 
Av den senare sammanställningen drar författaren vissa slutsatser. Sålunda 
anser SCHMIED i allmänhet proportionalitet råda mellan de båda olika slagen 
av tillväxt under trädets hela livstid. Proportionalitetsfaktorn ändrar sig lag- 
bundet med stigande ålder. Vid tiden för tillväxtens kulmination är årsrings- 
bredden störst i förhållande till toppskottslängden, sedan faller faktorn hastigt 
till ett belopp, som håller sig 1 det närmaste konstant till beståndets mognad-. 
Huvudfrågan i den refererade uppsatsen gäller emellertid på vilket sätt 
stamformen utbildas genom pålagring av de årliga tillväxtskikten. Förf. på- 
pekar, att så snart årsringsbredden ej är lika utefter hela stammen, måste en 
formförändring inträda. I sju punkter formulerar han vad som 1 främsta 
rummet bör beaktas vid problemets utredning. De viktigaste faktorerna äro 
höjdtillväxten samt den lutning, som de pålagrade skikten intaga till de före- 
gående och som får ett uttryck i differenserna pr längdenhet av årsringsbred- 
den upp efter stammen. SN 
Skogsindelning. 
Die Bestimmung der finanziellen Bestandes-Hiebsreif. TH. MICK- 
riTz, Centralblatt för d. ges. Forstw. H. 1—3, 1919. 
Förf. konstaterar, att teorierna för bestämmande av omloppstiden icke ha 
slagit igenom i praktiken. Trots en myckenhet noggrant arbete på teoriernas 
utformning, varigenom det blivit tämligen utrett, huru de olika faktorerna in- 
verka, går praktiken i alla fall sin väg utan hänsynstagande härtill. Förf. 
menar dock icke, att genom alla undersökningarna någondera av de tvenne 
huvudriktningarna, markränteläran och skogsränteprincipen, tillkämpat sig platsen 
som den allenahärskande och under alla förhållanden riktiga. Ty huru man 
än räknar, kommer dock alltid ändamålet med produktionen att bliva olika 
för stat och enskilda samt växla för olika förhållanden, och det är detta 
ändamål, som avgör principerna för hushållningen. Men det, som förf. vän- 
der sig mot, är den omständigheten, att få eller alls inga kalkyler göras, och 
han anför flera skäl för att detta är förhållandet, varibland särskilt ett är av 
vikt. I själva verket, säger MICKLITZ, ha vi i skogsbruket föga användning 
för en fixerad omloppstid, som schablonmässigt tillämpas på hela skogen. 
Avgörandet av när slutavverkning skall ske bör verkställas för varje enskilt 
bestånd, som bör dömas på sina egna speciella meriter. Åldersklassernas för- 
delning på skogen i dess helhet och en del andra utredningar måste visser- 
ligen ligga till grund för förvaltningens orientering i stort, men avverknings- 
mognaden bestämmes sedan beståndsvis och grundas på tillväxtens storlek i 
massa och värde. 
Den förnämsta uppgiften är sålunda att framställa ett kriterium, som avgör, 
om beståndet bör falla för yxan eller icke. MICKLITZ framlägger detta kri- 
terium i form av en visarprocent, härledd från KRAFTS formel. Om vänstra 
membrum är större än högra, bör sålunda beståndet stå kvar, om båda 
mernbra äro lika, är fallet tvivelaktigt, men om högra membrum är större än 
vänstra, skall beståndet avverkas. MICKLITZ formel lyder: 
