F92x LITTERATUR 
klass II på 45 & och för formklass III på 43 2&Z av stamhöjden ovan stubb- 
avskärningen. 
Med ledning av dessa resultat beräknar han därefter SCHNEIDERS konstant 
(d. v. s. det tal som skall stå i formeln i stället för 400) samt får slutligen 
följande utjämnade värden. 
| Ålder i år 
AE Ni(0) a 10 dr LG, RAS AS REA 22 RAN) VA SI CANNES ETT a 
| 7.O | 80 | 90 | 100 
| | 
Ulpkikaes et RR Ira 730) 690 | 650 | 600 
IDEGR At Re 690 | öje ul 660 | 640 
1801 RR SA AS: 630KE)IN020 | 640 670 
Alla siffrorna gälla för gran. Tabeller meddelas visserligen även för bok, 
lärk och silvergran, men materialet för vartdera av dessa trädslag inskränker 
sig till det minsta tänkbara d. v. s. en stam för varje, och förf. reserverar 
sig själv emot siffrornas allmängiltighet. 
För beräkning av kvalitetstillväxtprocenten anpassar förf. sin metod efter 
det i Tyskösterrike och Böhmen vanliga systemet med offerter på virke efter 
mittdiametern. Genom en kombination av PRESSLERS närmeformel och SCHNEI- 
DERS formel samt en tabell över relationen mellan diametern vid brösthöjd 
på bark och mittdiametern inom bark erhålles den sökta procenten. 
SÖNLSÅ 
Marklära. 
Bodenräckgang unter Fichte. H. SCHRÖDER. Zeitschrift fär Forst-und 
Jagdwesen. Årg. 51, 1919, Sid. 439—444. 
Författaren meddelar några ytterst intressanta iakttagelser angående en snabb 
markförsämring i granskog från de trakter i Europa, där klimatet kanske mera 
än annorstädes gynnar uppkomsten av svårartade ortstensbildningar. 
I ett revir på Nordschleswigs ostkust hade två granbestånd av ungefär 70 
års ålder uppdragits å bokmark av bonitet II—III och äro fortfarande om- 
givna av bokskog, i vilken marken är i utmärkt skick. I de täta granbestån- 
den hade emellertid utbildat sig råhumusskikt av omkring 10, ibland ända 
till 20 cm:s mäktighet. Mineraljorden, som utgöres av sandblandad mjäla, 
(eller lättlera, »Lehm>») var inom 10—15 cm:s djup under denna råhumus 
något urblekt, mera än i den omgivande bokskogen. Under blekjordsskiktet 
förefanns ett 15—25 cm mäktigt lager av bruna ådror och utfällningar, vil- 
ka stundom voro hårda och ortstensartade. Ibland hade rent av små ort- 
stensskikt utbildat sig. Särskilt var detta fallet å en stenig fläck, där mar- 
ken från början antagligen varit svagare än å omgivningarna. 
I bokskogen förefanns ingen benägenhet för ortstensbildning, och förf. vi- 
sar med stor sannolikhet, att profilens olikhet i granskogen, jämfört med 
den omgivande bokmarken, är en följd av granbeståndets inverkan. — Hanh 
iakttagelser komplettera förut kända erfarenheter från norra Tyskland oce 
annorstädes angående de täta, rena granbeståndens degenererande inflytands 
på marker, som ej äro på grund av hög kalkhalt eller någon annan speciel 
egenskap mindre benägna för råhumusbildning. 
O. T-M 
"EO FER E 
