en 
v 
[Ad 
NÅGRA SYNPUNKTER PÅ VARIA- 
TIONS- OCH KORRELATIONSRÄK- 
NINGAR. 
GENMÄLE TILL DOC. L. MATTSSON MARN. 
denna tidskrift h. 40. 5 1919 har doc. MÅRN publicerat en kritik av mitt 
arbete rörande formpunktsmetoden (4). Ehuru hans granskning i det hela 
är hållen i en mycket saklig och sympatisk ton, måste jag emellertid be- 
strida hans uttalanden på så gott som alla punkter, varför jag begagnar 
det första tillfälle som givits mig till att bemöta kritiken. För att spara på 
utrymmet kommer jag att hänvisa till vederbörande arbeten, och för enkel- 
hets skull vill jag i huvudsak följa uppställningen i doc. MÅRNS uppsats. 
Doc. Mårns undersökningar om sambandet mellan formklass och 
brösthöjdsdiameter. 
. Till att börja med vill jag fästa uppmärksamheten på ett par detaljer. Doc. 
MÅRN säger (1, sid. 110), att »övergången från maximifel till sannolikt fel före- 
faller något sökt». Skälet varför jag i det sammanhang det gäller hållit mig 
mera till sannolika felet är ingenting annat än att den vanliga bestämningen 
av korrelationens styrka sker med hjälp av sannolika felet och ej med hjälp 
av maximifelet. Sålunda anses korrelationskoefficienten böra vara minst 6 ggr 
så stor som sannolika felet. Men det finnes även andra skäl som tala för 
användningen av sannolikt fel på det området undersökningarna röra sig, 
nämligen det mätningstekniska. 
I vissa fall, såsom exempelvis i fråga om lagliga bestämmelser om mått, 
mål och vikt, gäller det att framför allt hålla reda på maximalfelet, ty om 
större fel förekomma, kan detta medföra straff för vederbörande. Men vill 
man ha en uppfattning om huru noggrann en mätning i medeltal är efter en 
viss metod, så blir det missvisande att hålla sig till maximalfelet. I detta 
fall anser jag, att man bör tänka på den normala felstorleken. Och de små 
felen äro ju betydligt mera sannolika än de stora. Detta framgår tydligast 
genom följande exempel. 
Om en man gör en mätning varje dag efter en och samma metod med 
känd noggrannhet, så behöver han enligt sannolikhetsberäkning hålla på i 
Över ett år (368 dagar), innan maximifelet visar sig, under det att medelfelet 
uppträder redan den tredje dagen och sannolika felet den andra dagen (se 
Ssd: 40). 
Doc. MÅRN förväxlar för övrigt här medelfelet med sannolika felet och 
tycks tro, att detta är samma sak, ehuru i själva verket det senare till sitt be- 
lopp endast är 2/, av det förra. 
IS. Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1919. Serien B. 
Få 
t 
