240 Xx SVEN PETRINI. 
då höjden är densamma för båda träden, måste detta betyda att formen, om 
den förut var lika, nu blir olika. 
Detta resonemang torde vara tillräckligt för att visa, att enligt teorien trä- 
dens form i viss mån måste variera med kronans. Angående huru avsevärt 
detta inflytande kan vara har-:-jag icke uttalat mig, då min avsikt blott har 
varit att påpeka faktum. 
Närmare utredning om denna sak meddelas i det detta nummer med föl- 
jande Meddelande från Statens skogsförsöksanstalt Häfte 16 N:r 6—38. 
Vad betyder korrelationskoefficienten? 
Å sid. 115—116 kommer doc. Mårn med det nedslående meddelandet, att 
han »kan icke godkänna» min närmare utveckling av vad korrelationskoefficien- 
ten betyder. Om korrelationskoetficienten (r) är +o0.35, har jag påstått detta 
betyda, att 35 2& av variationen är bestämd genom sambandet, så att i 100 
fall endast 33 fall samvariera, under det att variationen i 65, fall är fri (4 
sid. (619) 255). Om det vore så, säger doc. MÅRKkNn, skulle ju negativkorrela- 
tion föreligga i stället för positiv, eltersom 65 är mera än 35. 
Här vill jag invända, att jag aldrig påstått att alla 65 fallen äro negativa 
utan att variationen är fr, d. v. s både positiv och negativ. 
I anledning av anmärkningarna mot min framställning av denna sak måste 
jag medge, att om jag förutsett möjligheten av misslörstånd skulle jag ha ut- 
tryckt mig mera detaljerat, men jag ber att få göra det nu 1 stället. 
Korrelationsmetoden går ut på att söka det verkliga matematiska samban- 
det mellan två företeelser under borteliminering av slumpen, och därför måste 
man ta hänsyn ej blott till positiva utan även till negativa varianter. Skillna- 
den mellan de positiva och negativa fallens antal är det som bildar korrela- 
tionskoefficienten. 
Om korrelationen är = 1, så betyder detta, att alla 100 fallen (vi räkna 
i procent) äro positiva, d v. s. det finnes ingen avvikelse från regeln. Om 
korrelationen är =0, så betyder detta återigen, att 50 fall äro positiva och 
50 äro negativa. Skulle man i det sistnämnda fallet tala om 50 procents 
positiv samvariation, vore detta bra omotiverat, då vi samtidigt ha 50 procents 
negativ samvariation. I stället föreligger just typisk brist på samvariation, 
ty det är sannolikt, att om intet samband existerar, så skall emot ett visst 
antal negativa variationer i medeltal svara samma antal positiva. 
Tänka vi oss nu det normala förhållandet, att korrelationen ligger mellan 
de numeriska värdena o och 1, exempelvis så, att av 100 fall endast 32 
äro negativa, så måste vi föreställa oss, att emot dem svara 32 positiva. 
Med dessa 64 fall ha vi eliminerat bort tillfälligheterna, varefter återstå 36 
fall med rent positiv variation. Detta ger korrelationskoefficienten o.35 med 
36 fall på 100, som samvariera positivt och 64 fall, där varitionen ej är 
lagbunden, d. v. s. lika ofta positiv som negativ. 
Naturligtvis är det ingenting som hindrar att man i likhet med doc. MÅRN 
i exemplet kallar aila positiva varianter samvarianter, men jag tycker att 
detta gör begreppen oklara, under det att mitt sätt att framställa saken när- 
mare ansluter sig till korrelationsmetoden och ger en riktigare bild av den- 
samma. 
| 
| 
