ER RN EN ASEA ER YR IVT 
NÅGRA SYNPUNKTER x 241 
Korrelationsräkning med medeltal. 
Det är icke min mening att här ingå på de matematiska förutsättningarna 
för korrelationsräkningar, utförda på ena eller andra sättet. Doc. MÅRN har 
f. ö. i sin kritik redan belyst frågan ur denna synpunkt, och jag har intet ; 
väsentligt att invända emot hans framställning i detta avseende. Men då 
det gäller slutsatsen, att man ej kan få användning för korrelationsräkning 
med medeltal i fråga om undersökningar rörande sambandet mellan form 
och brösthöjdsdiameter, måste jag reservera mig. 
Doc. MARN har ej lyckats uppvisa ett pålitligt samband vare sig i fråga 
om tall eller lärk, och dock är det en allmän uppfattning hos taxatorer och 
andra som sysslat med saken att sambandet existerar. Om nu denna all- 
männa åsikt har fog för sig, kan det då tänkas bero på den undersöknings- 
metod, som doc. MÅRN använt, att räkningarna ej leda till rätt resultat? 
I mitt kritiserade arbete (4 sid. (623—5) 259 — 261) har jag berört detta 
spörsmål. Det har konstaterats, att formvariationen inom en diameterklass 
har samma omfattning som inom beståndet i dess helhet, d. v. s. spridnin- 
gen, variationsbredden, är lika stor. Därav följer omedelbart, att om sam- | 
bandet skall existera, detta har till förutsättning, att området för den tätaste 
variantfördelningen förskjuter sig med dimensionen, så att typen, d. v. s. 
medeltalet, ändras från en klenare diameter till en grövre. Det första man 
därför enligt min mening har att göra är att konstatera om så är fallet, så 
att det blir utan tvekan fastslaget, huru saken verkligen förhåller sig. MHär- 
till har jag föreslagit metoden korrelationsräkning med medeltal och detta 
av flera skäl. 
Då variationen inom diameterklasserna är mycket stor, måste man för att 
nå säkra resultat vid en undersökning, grundad på de enskilda trädens egen- 
skaper, använda sig av ett mycket stort material. Det är möjligt, att det 3 
osäkra resultatet vid doc. MÅRNsS undersökningar beror på att antalet prov- 
stammar för varje bestånd varit allt för ringa för ändamålet Men ännu en 
annan sak spelar in då man räknar med de enskilda träden, nämligen att 
ett enda träd, vars diameter betydligt avviker från materialets medeldiameter, 
kan avsevärt förändra resultatet, eftersom vid reduktionen ett medeluttryck 
användes för avvikelsernas storlek. Om man i stället räknar med lika sä- 
kert bestämda medeltal för alla diameterklasser, minskas givetvis risken för 
en dylik eventualitet. 
Angående användbarheten av de olika sätten för korrelationsräkning yttrar 
doc. MÄRN (1 sid. 119): »I andra fallet användes den endast som hjälp vid 
beräknandet av funktionen mellan två serier. Beräkningen kan då utföras 
likaväl å de enskilda värdena som å medelvärdena.» 
Jag har svårt för att förstå, varför jag då icke skulle få använda metoden 
med medelvärden för att beräkna funktionen. Är denna blott säkert bestämd, 
så är det ju lätt att beräkna variationen och säkerheten. Svagheten med 
doc. MÅRNsS metod har visat sig vara just svårigheten att få funktionen sä- 
kert bestämd, och därför har jag ansett mig böra föreslå, att undersöknin- 
garna utföras efter nya linjer. Det är då egendomligt, att doc. MÅRN så 
tvärsäkert kan påstå, att den av mig föreslagna metoden är olämplig redan 
innan den prövats. 
= MPN EET, SPION 
