SKOGSFORSKNINGEN x 253 
dolda, under det att trakthyggesbrukets för- och nackdelar i föryngringshän- 
seende mera ligga i öppen dag. 
I blädningsfrågan vilja vi särskilt fästa uppmärksamheten på en föryng- 
ringsmetod, eller, om man så vill, ett skogsbrukssätt, där man med större 
målmedvetenhet sökt leda de i skogen verkande naturkrafterna i föryngringens 
tjänst, nämligen kantblädningen. Hittills har Försöksanstalten igångsatt för- 
yngringshuggningar enligt denna metod i alltför liten omfattning. Det vore 
nämligen av stort värde att få utrett, om denna metod är tillämplig 1 stor 
skala och på vår vanliga skogsmark, d. v. s. om det överhuvud taget låter 
sig göra, att i vårt klimat och under våra skogsförhållanden i övrigt driva 
skogsbruk enligt denna metod. Då denna försöksdrift lämpligen bör kom- 
bineras med meteorologiska observationer på platsen och i övrigt vara före- 
mål för ofta upprepade observationer, böra större områden å ett par försöks- 
parker särskilt reserveras för detta ändamål. 
Markvård.- På allra senaste tiden har den moderna markläran kommit 
med helt nya rön och uppslag, som det gäller att i större omfattning under 
vetenskaplig kontroll utföra i det praktiska skogsbruket. Detta skulle med 
fördel till en början lättast utföras i samråd med naturvetenskapliga avdel- 
ningen på de föreslagna försöksparkerna, där tillgänglig arbetskraft kunde 
tämligen lätt instrueras för erforderliga arbeten. De undersökningar det här- 
vid vore fråga om, såsom olika slag av bränning, markberedning m. m., 
kunna svårligen utföras på rätt tid av en försöksanstalt med ambulatorisk 
verksamhet. Att åter uppdraga sådana försöks utförande åt skogspersonal, 
som ej sorterar under Försöksanstalten och är strängt upptagen av förvalt- 
ningsbestyr, har i allmänhet ej visat sig lämpligt. 
Avverkningsberäkning. Vid skogshushållningens planläggning har man hittills 
varit hänvisad till teoretiska utredningar, eventuellt grundade på mindre försök. 
Endast beträffande det rena trakthyggesbruket, där avverkningsberäkningen 
grundas på föryngringsytans storlek, har man haft en fast grund att stå på. 
Vid utförandet av avverkningsberäkningar för blädningsskogar har man på 
proportionerna mellan virkeskapital och skörd vid trakthyggesbruket deducerat 
en beräkningsgrund, som resulterat i den s. k. normalförrådsformeln, vilken, 
efter att i 30 års tid hava varit i bruk, måst helt och hållet förkastas såsom 
varande mindre tillförlitlig. På basis av de i senare tid vunna resultaten av 
uppskattningsytor har denna formel för få år sedan reviderats och förbättrats, 
samt användes i sin nya form vid indelning av statens och många enskildas 
skogar. Denna nya formels utslag torde först och främst böra underkastas 
en noggrann kritisk undersökning. Som stöd för denna formel ligger näm- 
ligen det obevisade antagandet, att den från de små, rena försöksytorna 
vunna erfarenheten rörande produktionen är gällande, även om den överföres 
på de ganska växlande förhållanden, som råda i naturbestånden, vare sig 
dessa äro orörda eller mer eller mindre behandlade. Uppenbarligen finnes 
i detta antagande en betydande ovisshetsfaktor dold. Det synes önskvärt, 
att denna ovisshet häves genom kontrollförsök i större skala. För detta 
ändamål behövas hela försöksparker, som underkastas en noggrann uppmät- 
ning, taxering och beskrivning. Härpå grundas en avverkningsberäkning. 
De avverkningar som uttagas, bokföras årligen, och efter varje decennium 
taxeras skogen ånyo. Därigenom skulle man få ett facit på varje tioårs- 
periods effekt och en kontroll på tillväxtberäkning och planläggning. För 
I9. Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1919. Serien B. 
SN ed JV 
