RrTGi:H SKRNAXDKH. 



det furuskog, lokalt mer eller mindre insprängd med björk, intog 

 de stora vidderna, växte lövskogar, däribland lövängar och lundar, 

 i ådalarna (fig. 1), på bergens sydsluttningar och blockstalp etc. 



Att elden redan nu haft en viss betydelse för att skaffa löv- 

 träden plats i tallskogen, står utom allt tvivel. Redan i gamla 

 lager från denna tid före granens invandring i de jämtländska 

 kalktufferna samt insjösanden i Ragunda-sjön (Jämtland) och 

 Arpojaure (Torne Lappmark) finnas, om ock sparsamt, kol- 

 bitar. 



I fråga om tallskogarnas karaktär ge oss just de två sistnämnda 

 bildningarna, vilka vi genom särskilt R. Sandegren och Th. C. 

 E. Fries känna synnerligen väl, några upplysningar. Såväl 

 Ragunda-sjön som Arpojaure äro gamla sjöar, vilka undergått en 

 katastrofal urtappning. Genom dessa katastrofer ha de anhop- 

 ningar av sand, lera och drift, som gamla tiders vårfloder fört 

 ut, blivit tillgängliga och ge årsskikt efter årsskikt, ofta från var- 

 andra urskiljbara, ett generalprov på sjöns och tillflödenas strand- 

 vegetation. Som nyss framhölls, få vi härigenom lövträdsläm- 

 ningarna starkare företrädda än lämningarna efter barrskogen, 

 men då dessa senare i alla fall dominera, torde vi vara berätti- 

 gade att anse en dryg del av de talrikt förekommande mossorna 

 i Ragunda-sjön och risen i Arpojaure som representanter för 

 resp. bottenskikt och fältskikt. 



Rland dessa mossor framträda genom sin frekvens i Ragunda- 

 avlagringarna Hi]locommm parietimim, H. prolifernm, H. triquet- 

 rum och Dicraniini iindiilatiim. Dessa äro — utom för lövskogarna, 

 från vilka en del av dem kunna härstamma — karaktärsmossor 

 för de mossiga tallskogarna, pineta hylocomiosa. I tallskogens 

 andra stora utbildningsform, tallhedarna, pineta cladinosa, är 

 Hijlocomiiim parietinum, mera sparsamt H. proliferiim, karaktärs- 

 mossan; bottenskiktets huvudväxt, renlaven^ bevaras ej fossil. Vi 

 äga sålunda en viss rättighet att anse pineta hylocomiosa som 

 framför allt representerade. 



Vad Arpojauresedimenten angår, är här den del av Pz/z[/s-lagren, 

 som genom analogien kan hänföras till den präabiegna tiden, synner- 

 ligen rik på flera olika hedris, särskilt Empetriim. Detta tyder 

 på, att den kringliggande tallskogen här uppträtt i den andra 

 utbildningsformen, en tallhed. 



Vi tänka oss sålunda det präabiegna Norrland täckt av ljusa 

 tallskogar, såväl tallhedar (fig. 2) som mossiga tallskogar, in- 

 sprängda med lövträd, särskilt där åskeldarna härjat, och avbrutna 

 av talrika lövängar, där de edafiska förhållandena så tilläto. — 



