12 FU'TC.KK SF.RNANDKH. 



kämpat sig under den postglaciala värmetidens lopp, voro oför- 

 ändrade vid detta skedes slut. Vid den fossila hasselns utposter 

 mot norden ligga nötterna ännu i den subboreala skogstorvens 

 översta delar, och uppe på fjällen följer man säkrast tallens forna 

 gräns genom stubbarna i samma torvelage. I den nyssnämnda 

 Värdalsmyren nära riksgränsen ligga i de översta subboreala 

 lagren t. ex. de för denna breddgrad sydliga växterna Carex 

 pseiidocyperiis, Coryliis auellana, Ciciita virosa och Lycopiis eiiro- 

 pceiis som vittnen på klimatets mildhet ända in i det sista. 



De norrländska skogarna och andra växtsamhällena innehålla 

 sålunda mot bronsålderns slut flera varmtempererade element. 

 Granen var vanlig genom hela barrskogsregionen. Man vet myc- 

 ket litet, hur den förhållit sig i fjälltrakterna. Kotlefjäll från ett 

 subborealt lager i en härjedalsk fjällmyr från nedersta delen av 

 regio alpina visar, att den åtminstone här profiterat av värme- 

 tidens höga skogsgränser. Med granen i spetsen började fram- 

 trängandet av en del ostliga skogs- och myrväxter mot väster, t. ex. 

 av Sphagiuim Wiilfianiim och Ledarn pahistre. 



Barrskogen var härskarsamhället. Tallen var troligen i stort 

 sett överlägsen, säkerligen åtminstone ej underlägsen granen. Uppe 

 i Torne Lappmark visa t. o. m. Thore C. E. Fries' undersök- 

 ningar med bestämdhet på, att granen här endast, om den verk- 

 ligen funnits, kunnat uppträda som en relativ sällsynthet. — 

 Lövträden lyckas ha spelat större roll än nu. Av verkliga löv- 

 ängar på berg eller grusgrund i granzonen från den subboreala 

 periodens senare del har man funnit lämningar^ bestående av 

 hassel, rönn, sälg, hägg, björk, lind, olvon o. s. v. Och att deras 

 sydliga skogs- och snårskiktselement ej varit sälls3'nta synes därav, 

 att några av dem, framför allt hasseln själv, växt i de subboreala 

 sumpskogarna ända till dessas sista tid. 



Mycket arbete har av förf., Hellsing, Fritz Jonsson, Hal- 

 DEN o. a. nedlagts på att i de fem kustlandskapen få fram 

 den nivå, vid vilken de subboreala lagren upphöra i myrarna. Det 

 visar sig, att denna klimatomkastningsnivå, gränsen mellan brons- 

 ålder och järnålder, ligger så lågt, att endast c:a 12 — 15 % av 

 litorinahöjningen återstod alt fullborda. De landvinningar, skogen 

 under den subatlantiska liden genom svenska vallens höjning 

 mottog till kolonisation, voro sålunda ej av någon större omfattning, 



Men så mycket större voro, om man tar nutidens skogsgräns 

 till utgångspunkt, de landvinningar, vilka skogen vid den post- 

 glaciala värmetidens slut hade gjort uppe i fjällen. Bifogade karla, 

 (fig. 4) exemplifierar huru starkt inskränkta de dåvarande fjäll- 



